Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VEJ LUKKET FORUDE
Det er krisecentre.
Disse er nabokvarterer,
det er førstehjælpere.
Det er Nationalgardens enheder, som... de skal brødfødes.
Vi har en plan.
Vi brødføder ikke kun folk, vi skaber systemer.
Det er en helt anden...
Hvad hedder du, søde?
Jeg hedder José.
José hvad?
-José. -José!
Helt alvorlig, hvad er dit efternavn?
Andrés.
"Brødføder folk, vi skaber systemer." Det var det, du sagde, ikke?
Ja.
Den kan jeg godt lide.
Hvis vi ikke har systemer, kan vi ikke tage os af folk.
Hvad er din titel hos...
Jeg har ingen titel.
Den største udfordring er, hvor spredt alting er.
Røde Kors er stadig offline.
De kan ikke levere, de kan ikke gøre noget.
Selvom vi ikke får noget og vi er afskåret,
kan vi lave 150.000 måltider.
Fedt. Okay.
Sørg for, at vi har 40 i hver, gutter.
Vi ønsker ikke, at nogen ikke får mad.
KONTOR
Hej!
-Hvor mange centre er der? Tre? -Tre krisecentre.
Vi har numrene.
En, to og tre.
Igen, vandet er meget højt. Prøv at se.
Det er den eneste måde at levere mad på.
Vi har omkring 1.000 måltider her.
Jeg er så glad for, at vi har denne bil.
Forsigtig, forsigtig. Vær forsigtig.
Forsigtig! Forsigtig!
-Okay. Okay. -Vær klar, okay?
-Gør jer klar. -Vi er okay.
Er du afslappet?
Ja, jeg er afslappet.
Forsigtig, okay gutter?
-Forsigtig. -Ja.
Hvis den styrter, tror jeg, det er bedst, vi hopper.
Ja.
Jeg tror, den er stærk, men lad os være kloge.
Lad os være kloge.
Kan vi alle sammen svømme?
-Ja. -Det er okay.
Også jeg.
Vi har mad her.
Forhåbentlig kan vi give folk mad. Men jeg håber, vi er i sikkerhed.
Hvad gør vi...
Hvad gør vi med maden?
Ikke meget lige nu.
Prøver vi eller hvad?
Ikke lige nu.
Okay.
Få den rigget fra!
Jeg elsker ordet "kok" fordi ordet "kok" på spansk
er "cocinero".
For mig er det meget romantisk.
JOSÉ ANDRÉS GRUNDLÆGGER, WCK
En cocinero er ved komfuret med ilden.
Nogle gange brænder han sig,
føler ilden, sanser ilden.
Du putter alt i en gryde,
du hælder vand og ingredienserne i,
og efter kærlighed og tid og varme,
til sidst
bliver det til en ret.
Havaborre,
portugisisk, mozambikansk, spansk, catalansk,
engelsk, amerikansk ret!
-Hej! -Denne vej. Denne vej, Jason.
Sådan laver sømændene i Catalonien mad midt på havet.
Og derfor er det for mig, at være kok
er det ord jeg kan lide at bruge. At være kok er...
Der er mange folk i mit team, som er meget bedre kokke
og bedre i køkkenet end jeg er.
Dette er ånden i World Central Kitchen,
gryden, der vil mætte verden.
Jeg er god til... at se muligheder hvor andre ser kaos.
Jeg er god og finder simpelthen de store problemer,
forstår de store problemer, faktisk, har de meget simple løsninger.
Hvis du tænker over det, så handler det om at få mad.
Så vi kan i det mindste, lave mad til hinanden.
Så at være kok er den bedste ære, jeg kan give mig selv.
Jeg laver mad og giver.
Smukt.
Se på det, Brown.
Osten er kun lige smeltet.
Og her har vi en hurtig tapas, enkel, fantastisk, unik.
Jeg ankom til Washington D.C. i 1993.
Jeg var 23, 24.
Jeg var i stand til at skabe, hvad der blev en af de mest populære
spanske tapas-restauranter i Amerika.
Men mange folk udfordrede mig
med, om jeg var den rette kok for stedet.
Det var jeg sikkert ikke.
Jeg var 23, så hvad?
Det at tænke på et tapas-sted.
PATRICIA FERNANDEZ DE LA CRUZ
I den alder tror du, du ved alt.
Jeg sagde: "virkelig?"
Han var meget ung, men han havde arbejdet for El Bulli
og avancerede restauranter i Spanien.
En af hans største påvirkninger i livet var Ferran.
FERRAN ADRIÀ CHEFKOK, EL BULLI
Ferran lavede ikke bare mad som var blevet lavet før,
han udviklede nye teknikker.
Jeg var der, da noget fantastisk blev skabt.
Et nyt univers var ved at blive skabt.
For mig var det at eje en restaurant ikke skæbnen,
det var udviklingen af, hvem jeg var.
Men ikke desto mindre, så havde jeg gejsten og passionen.
Der var mange mennesker i etablissementet i Washington,
der så ham som en opkomling.
"Hvem er denne spanske fyr?"
Jeg mener, han var stor og ambitiøs,
og han var lidt for stor for hans felt.
JOSÉ ANDRÉS MED RICHARD WOLFFE
Derfor skrev vi en bog om tapas.
TAPAS EN SMAG AF SPANIEN I AMERIKA
Men der var ingen spansk kok der repræsenterede Spanien.
RICHARD WOLFFE FORFATTER
Så han kunne være Hr. Spanien med disse bøger.
Hvad er...Hvad er Tapas? Hvad taler vi om her?
-Tja... -Smagsprøver, er det hvad det er?
Tapas er en lille ret fra Spanien.
Lige der.
Hans mål var at fremvise spansk mad.
Men det er bare en lille brik i puslespillet.
Maden, som José kom med, var mere en holdning.
Tapas-oplevelsen var ligesom Josés sjæl.
Han vil dele alt.
Han deler mad, og samtidig deler han oplevelser.
Det er ligesom følelsen af fællesskab.
Det er en eksplosion i din mund!
-Ja! Det bliver en eksplosion... -Se på...
-...i min mund lige nu. -Prøv.
Entusiasme er noget, jeg ikke kan lide.
-Kok José Andrés... -Ideen med kokke som berømtheder,
det var lidt af et nyt koncept.
Og José fangede ligesom den bølge,
og der er en hel række...
CAROLE SUGARMAN TIDLIGERE MADSKRIBENT
...selvoptagethed, disse kendte kokke har.
Jeg hedder José Andrés, og dette er Made in Spain.
Og så blev han ligesom et mærke.
JOSÉ ANDRÉS SARDINER I OLIVENOLIE.
Han har ligesom en virksomhed nu.
Åh gud, prøv at se her!
Der skete et drastisk skifte.
Vi tog altid til Dupont Circle Farmer's Marked.
INÉS ANDRÉS JOSÉS' DATTER
Og jeg husker en søndag,
på markedet stoppede folk ham pludselig,
og ligesom "Åh, José Andrés! Må vi få et billede?"
Og jeg var faktisk ret sur. Jeg tænkte: "Han er min."
Lidt: "hvorfor vil alle pludselig have et billede med ham?"
-Inés, vil du spise paellaen? -Jeg spiser det hele.
Det hele? Vil du ikke levne noget til mig, ikke?
Vi havde en samtale, og vi sagde,
"TV, ja, at være på TV, gør dig ikke glad."
Jeg bliver ligesom angrebet fra alle vinkler.
Men hvis han har et budskab,
bruger han sin berømthed.
Jeg tror, i min profession, er vi ikke...
indflydelsesrig nok
på den måde, vi fodrer menneskeheden på.
HAITI, JORDSKÆLV 2010
Alle har altid et øjeblik
i livet, hvor du vil modtage et opkald.
Og du ved aldrig, hvornår opkaldet kommer
og fra hvem eller fra... eller hvorfra.
Men en dag modtager... jeg et opkald.
Jordskælvet rammer Haiti.
Jeg var på ferie i Cayman Island,
og jeg følte mig magtesløs, at jeg var så tæt på og så langt væk.
Og da vi så billeder af ødelæggelserne, sagde vi: "Lad os komme afsted."
Og jeg tænkte ikke på det som, jeg vil hjælpe.
For mig var det mere, jeg vil lære.
Vi har brug for hjælp.
Der er ingen mad eller vand. Intet.
Byen var stadig meget mørk om natten,
ingen var ude og mange mennesker var i flygtningelejre.
Vi... vi er udenfor Port-au-Prince i denne lejr.
Omkring 250 mennesker.
Jeg begyndte at lave en gryderet med bønner.
Mange af kvinderne i lejren hjalp til,
skrællede kartofler, pillede løg.
Jeg ser en gruppe af de samme kvinder hjælpe mig.
De havde ligesom et smil på deres ansigt.
Og de kikkede på mig, som om de sendte mig et budskab at...
samtidig med at de værdsatte, hvad jeg gjorde,
lavede mad til dem hver dag,
at bønnerne den dag, ikke var den måde, de spiste sorte bønner på.
Til min overraskelse tænkte jeg,
"jeg laver de bedste bønner i verden.
"Jeg er trods alt José Andrés.
"Jeg havde et TV show i Spanien, jeg havde restauranter i Amerika."
Men jeg lyttede til disse kvinder.
Og ved hjælp af en... en slags stor morter og støder,
havde vi til sidst en puré af bønner der var fløjlsagtig og silkeblød,
som de kunne lide den.
På trods af at han fik knust sit ego,
erkendte han, at man måtte respektere folk.
Mad handler om fællesskab. Det handler om at få mad på din måde,
og ikke den måde en hvid frelser synes, den skal laves på.
Og det tror jeg, virkelig formede World Central Kitchen
i alle sine gøremål fremadrettet.
På en måde viste de mig vejen til
hvad World Central Kitchen burde gøre.
Når vi i dag rejser til fjerne steder,
sørger vi for at lave mad, som de lokale elsker at spise.
For mig var det meget tydeligt, jeg ville skabe en organisation,
hvor vi vil være i stand til at reagere på begivenheder,
som forstyrrer menneskers liv.
Og have mulighed for at være der med mad og vand.
Jeg vil bruge to, tre år
på at bevise, at der er en nødvendighed, som ingen yder.
Vi her her med en simpel mission
at sørge for, at mad er en forandringsagent.
Vi har ingen mad. Vi løber tør for mad og vand.
-Det skal nok gå. -Jeg hader at sige, Puerto Rico,
men I ruinerer vores budget.
Folk tigger bare, ængstelig, i nøden...
9500 CONTAINERE I SAN JUAN HAVN
...af så vigtige forsyninger, og de står her bare.
PUERTO RICO, JORDSKÆLV MARIA 2017
VI MANGLER MAD OG VAND!
Puerto Rico ændrede alt i alle aspekter.
Og han sagde: "Okay, Jeg tager afsted i en uge."
Han tog dybest set en rygsæk og...
jeg ved ikke engang, hvordan de kom dertil.
Det var det første fly, der landede i Puerto Rico efter Maria.
Nate Mook, der ligesom er min helgen...
PUERTO RICO! VI VIL BRØDFØDE JER!
...jeg ringede til ham tre timer før jeg tog flyveren
og sagde: "jeg tager afsted." Tre timer senere, var han ved min side.
Vi ankom omkring tre dage efter orkanen havde ramt,
uden at vide, hvad vi skulle forvente.
José og jeg havde pakket tre dages tøj.
Vi troede, vi ville være der nogle dage,
vi ville hjælpe lidt til.
Men...
NATE MOOK DIREKTØR, WCK
...hvad vi så, da vi landede var katastrofal.
Hele øen var påvirket.
Ikke kun for nogle dage, men måneder og måneder.
Og så var logistikken en udfordring.
På et sted som Puerto Rico, bare at få ressourcer...
TREVOR RIGGEN AMERIKANSK RØDE KORS
...hurtigt frem til øde områder.
Mange mennesker, som tager til Puerto Rico kender San Juan.
De har sikkert ikke været på den anden side af øen.
De har ikke været ude i landdistrikterne.
Det er meget svært terræn. Det er svært at komme rundt.
Og i en orkan er det endnu sværere.
Vi formåede at komme til kongrescentret.
Vi går ovenpå, finder de rette folk, vi får forbindelse.
Vi bliver indkaldt til et møde og mødet handlede om brændstof.
Alle er oprørte, fordi der ikke er tilgang til
brændstof på øen.
Og så sagde vi: "Godt, det er vigtigt.
Hvad med mad?"
Mad bliver en eftertanke.
Der blev fragtet MRE. Det er pakker med færdiglavet mad.
Disse kan stables på hylder, godt emballerede ting,
som vi giver til vores militær når de går i konfliktzoner.
Og desværre er det stadig standard for mange nødsituationer.
De er ikke spiselige.
Skeen, knægt!
Jeg ringede til min kone og fortalte hende:
"jeg tror ikke, jeg kommer hjem."
Fordi Frelsens Hær beder mig om mad.
Røde Kors havde intet køkken.
Og jeg spurgte dem, jeg spurgte alle.
Jeg spurgte: "Hvad har I tænkt jer med hensyn til mad?"
"Jamen José, vi arbejder på planen."
Ligesom..."Okay, er... I har...
"I har over 2 millioner mennesker, som er sultne lige nu."
Maden er meget enkel, fordi missionen er meget klar.
Folk er sultne, du laver mad, og de får det.
Det er det. Ikke andet. Ikke mere planlægning.
Vi gjorde, hvad kokke gør. Det vil sige, vi startede et sted.
Vi tog til den lokale fødevareuddeler,
og købte deres mad.
Vi startede i det små, fik forespørgsler for 100 måltider her, 30 måltider der.
Opbyggede et hold.
Vi byggede op. Laver sandwich og paella.
Vi får endnu et køkken, og vi laver alle typer Puerto Ricanske retter.
Det er sådan, som vi nogenlunde skal fodre
over en halv million om dagen.
Vi vil åbne køkkener. Mayagüez, Aguadilla.
Vi vil åbne et i Manatí.
Vi åbner et i Ponce i morgen.
Han kendte mennesker, han kendte kokke i Puerto Rico,
og han skulle i kontakt med dem, og de kendte folk.
I en krise trækker man på eksperter.
Hvor der var en medicinsk krise, trækker du på læger.
Og ingen trak på kokkene rundt om i verden,
når der var folk, som var sultne.
De laver en fantastisk ris med krabbe.
Og det er en af mine favorit retter.
Hvis du skal mætte 10.000 mennesker, og alt er ødelagt,
og du ikke ved hvordan,
fordi du ikke engang har ingredienser eller et køkken,
men i nærheden er der måske en kvinde, som laver tamales,
er det så ikke klogt at spørge denne person,
"kan du lave 10.000 tamales til mig?"
I processen hjælper du den lokale økonomi
ved at styrke en lokal virksomhed.
Efter orkanen Maria, var vi ved at forlade Puerto Rico,
vi var bekymrede over situationen
og ting, som skete, og vi blev nødt til at lukke vores virksomhed.
Det var som et tredje verdensland, som jeg...
MICHAEL SAURI & XIOMAR MANNING EJERE
Vi var vidner til de ting, man så på TV.
Og vi var en del af det og vi var bange,
vi var desperate.
Så vi ønskede bare at tage afsted.
Så dukkede José Andrés op og begyndte at skrive på en væg,
som på et stykke papir, alle de ting, vi skulle gøre.
-Han talte om... -Hele planen.
...at lave 10.000 til 100.000 måltider
til Puerto Ricanere, og vi tænkte: "Han må være skør."
Den måde World Central Kitchen begyndte på var,
tage hånd om problemet først,
vi finder ud af, hvordan vi betaler.
Vi lavede systemer til løsningen,
brugte 100.000 om dagen...
og vi havde ikke engang en dollar i banken.
Jeg kom hertil med 10.000 på lommen, kreditkort,
jeg åbnede en konto forskellige steder...
José købte ting med sit eget kreditkort.
Han havde ikke pengene til at finansiere dette.
Vi taler om selv 10.000 måltider om dagen,
men bestemt 100.000 måltid dagligt. Pengene ryger.
Jeg hjalp med at styre importen.
Vi købte det hele. En dag købte jeg frugt for $70.000.
Jeg måtte træde tilbage og tænkte,
"Har jeg lige brugt en månedsløn på frugt?"
Vi havde samlet penge ind.
Vi havde samlet penge ind fra... venner og familie.
PÅ TELEFON MED: AMERIKANSKE RØDE KORS
En million måltider er rigtig. De penge, vi bruger, er rigtige.
Jeg vil spørge jeres direktør, om I på nogen måde kan,
som foregangsmand under katastrofer,
om Røde Kors på nogen måde økonomisk kunne hjælpe finansiere
i mindre eller større grad for...
For jobbet vi har gjort på vegne af alle amerikanerne.
-Så... -Så jeg tjekkede op...
på den økonomiske del af dette før jeg ringede til dig,
for at sikre mig at jeg kendte det fulde omfang af det tilgængelige.
Men jeg skal være ærlig over for dig,
vores indsamling går ikke særlig godt.
De sagde meget tydeligt, at de ikke kunne hjælpe mig,
fordi Puerto Rico ikke bragte dem penge.
Så selvom de var den store organisation, kunne de ikke hjælpe os.
Fordi vi er så... I det mindste er vi så beskyttende over for folket,
påvirket af katastrofer, at vi bygger vægge omkring det,
fordi så mange ønsker at komme ind,
men ikke alle har de bedste intentioner.
KOKKE FOR PUERTO RICO
Jeg skulle se stærk ud overfor mine folk.
Men samtidig følte jeg mig svag og bange.
Og jeg tænkte, hvordan skal vi...
Hvordan klarer vi det?
Der er altid spændinger, når du har en gruppe mennesker,
som arbejder slidsomt for at hjælpe folk.
Og vi ved alle, at det måske ikke er hurtigt eller godt nok, ikke?
I enhver katastrofe, kan det være bedre.
Jeg tror, det var, hvad José prøvede at gøre...
Stadig prøver at gøre. Ikke?
Han prøver stadig at påpege problemer, når han ser dem,
ikke for at pege finger, men for at skabe opmærksomhed
på muligheden.
Jeg har bare ikke flere penge.
FEMA vil sende penge, men de er bare... De er så langsomme.
Jeg beder om en kreditramme, men jeg får næsten
en kreditramme på million-dollar, som jeg ikke engang har.
Han led af psykisk og fysisk udmattelse.
Jeg husker, at han bare brød sammen,
og han bare... Han kunne ikke holde det sammen.
Det var hjerteskærende at se, fordi han lavede så meget
og alligevel følte, at det ikke var nok.
Vi sagde alle: "Du skal holde en pause.
"Du er nødt til at sove. Du skal se din familie."
Han havde behov for en hviledag i det mindste.
Og jeg tror, at den eneste grund til, at han kom tilbage...
CARLOTA ANDRÉS JOSÉS DATTER
...var for at se en læge.
Han kom tilbage, og han var dehydreret og uden energi,
hvilket ikke lignede ham.
Og man kunne se i hans øjne,
at han var her fysisk, men ikke følelsesmæssigt eller mentalt.
Og min mor bad ham om ikke at tage tilbage endnu.
At vente lidt længere, at tanke op, hvilket han altid glemmer for sig selv.
Jeg bekymrer mig, når han tager afsted...
LUCIA ANDRÉS JOSÉ' DATTER
...fordi, man ved aldrig. Kender man ham,
ved man aldrig, hvilke skøre ting, han finder på.
Broen, broen, broen.
-Wow! -Hold fast.
Jeg går ned og op.
Kommer jeg ikke tilbage, så efterlad mig.
Jeg fortæller ham altid:
"Hvorfor gjorde du dig selv til helten,
"den som skal hjælpe alle?"
Fire tusinde ris...
Jeg husker, da han var der,
vi har måske ikke talt med ham i et par dage,
enten fordi forbindelse ikke var god,
eller fordi han havde meget travlt. Så så ser vi ham i nyhederne.
60 MINUTES OVERTID
Eller vi ser ham tweete og tænker: "Han er okay."
OPERATION OROCOVIS @WCK
Vi fik faktisk en Twitter, for at kunne følge ham.
Jeg tror, hr. præsident, vi vil brødføde øen.
Vi skal kun sikre os, at vi lægger bureaukratiet væk.
Problemet med at se præsidenten kaste håndklædet i ringen,
er ikke håndklædet eller... Det var en god ting at gøre.
Problemer er, at det er, hvad hjælpearbejde er ved at blive til.
Lad mig give dig... Lad mig give dig småting.
Det er ikke nødhjælp.
De folk, som ikke kan forlade deres hjem,
dem skal vi bringe det til.
Wow.
Så du har bragt mad hertil i flere uger?
Ja, gutterne.
Ja, fra dag ét til hele samfundet.
-Tillykke med fødselsdagen. -Tak.
90 år gammel, en veteran.
Vi har tusinde af navne som dem.
De kender dem. De leverer personligt.
Når de siger de leverede 1.000 måltider på en dag,
de smed ikke 1.000 måltider på en dag.
De rørte ved døren
af de tusinde måltider i løbet af dagen.
Det er nødhjælp.
José er en meget pragmatisk fyr.
Han har disse store drømme og denne store vision,
men det er altid forankret i det mulige.
Så det bliver aldrig disse højt flyvende skøre mål.
Det er bare sådan, ja, det giver mening.
Det hele var vanvittigt, men vi troede på, at han kunne gøre det
og besluttede at blive en del af det.
Min udlejer fortalte mig: "José Andrés kommer til Puerto Rico
"og han vil bygge noget til at lave mad til folk."
ARTURO CARRIÓN, PEKO PEKO FOOD TRUCK
Og jeg var sådan: "Ja!"
Starter en ny dag.
Vi skal lave mad til så mange som muligt.
Jeg fortalte alle mine foodtruck-venner,
når der sker noget rigtig slemt i Puerto Rico,
er vi alle en hær af køkkener.
Det er et stort øjeblik!
Vi har den første foodtruck på vej!
Vi har den anden foodtruck på vej!
Vi har allerede fået den tredje foodtruck tilbage!
Vi er formentlig tæt på til 3.000 måltider kun med foodtrucks.
Folk undervurderer José.
Han gik kun i skole, indtil han var 14.
Og folk kigger på ham og siger: "Åh, han er en stor spansk fyr,
"så underholdende, og jeg elsker hans mad.
De undervurderer ham.
De undervurderer storheden af de løsninger, han leder efter...
Vi vil levere!
...evnen til at finde mennesker som kan få tingene gjort.
Han får det til at virke. Han vil brødføde folk.
I dag skal vi koge vores røv ud af bukserne.
Vi skal rocke og rulle!
Vi lavede mad til tusinde af mennesker.
Vi skabte noget, som historie skal studere.
-Hjalp det? -Det var 150, selvfølgelig!
-Hjalp det? -Alting var færdig.
Rygtet begyndte at sprede sig, at vi lavede måltider.
Og lige pludselig, dukkede Frelsens Hær op
og spurgte efter mad til plejehjem, sygehuse.
Ring til os og sig: "Vi har ingen mad til at brødføde alle vores patienter."
Det var et virkelig stærkt øjeblik fordi du indså, at
selvom vi ingen erfaring havde
med at køre en katastrofehjælpsaktion på det tidspunkt,
så er det også bare så simpelt.
FEMA sagde,
at jeg kun var i det for pengenes skyld?
Ja.
Det er utroligt.
I starten prøvede jeg virkelig hårdt
at forstå, at min NGO ikke var en kendt enhed.
Og da gav FEMA penge til World Central Kitchen,
til at gøre, det vi gjorde..
Men så kom lokalpressen med nyheden...
"FORSKELLIGE VERSIONER AF MILLIONKONTRAKT"
...at José Andrés tog til Puerto Rico for at blive rig.
Jeg har hørt meget hårde udtalelser om dig
At du er uærlig...
En tyv...
At du kom for at tjene penge...
At denne operation vil gøre dig millionær.
Jeg er bestyrelsesformand for World Central Kitchen.
Og i ingen af mine egenskaber, i NGO'er,
har jeg aldrig opkrævet en øre fra nogen organisation.
Spørgsmålet er tydeligt.
Hvor mange penge fra denne aftale
vil nå din pung?
Nul.
I din pung?
José var dybt frustreret over bureaukratiet.
Tre tusinde døde i Puerto Rico, ikke på grund af orkanen,
men på grund af det forkludrede efterspil.
Han var vantro. Og selvfølgelig er det fordi han...
José kom ikke fra den verden.
José kommer ikke fra regeringsudbud,
José kommer ikke fra bureaukrati. Rigtigt?
Han kommer fra den private sektor, han er iværksætter.
Og det man gør, som iværksætter,
er, at man gør ting, for at få dem gjort.
Og det er virkelig modellen, der blev skabt ud af dette øjeblik.
Når jeg tager en drink sidst på aftenen på hotellet,
betaler jeg for den.
Når jeg ryger en cigar sidste på aftenen,
betaler jeg for den.
Jeg føler mig stærk, men samtidig også magtesløs.
Du ved, du har mere at tilbyde, men du kan ikke,
når du har sultne amerikanere, der går i seng uden noget at spise.
Folk spørger mig nogle gange,
Hvordan er du nået til, hvor du er i dag?"
Og mit svar er nogle gange,
"Det er jeg takket være mine forældre."
Mine forældre var sygeplejersker.
Og de arbejdede på det samme hospital.
Jeg tilbragte meget tid på hospitalet,
på gangene på skadestuerne.
I det øjeblik så jeg...
sygeplejersker og læger altid gøre en ekstra indsats.
Jeg så dem læse en bog for et barn, der ikke havde deres familie
eller at tage en gammel kvinde med på tur,
fordi ingen var der til at gøre det, og hun skulle bevæge sig.
Små gestus af empati.
Det så jeg min mor og far gøre.
Jeg så min far lave mad til alle på sin fridag. Han elskede at lave mad.
Min far har altid lært mig, hvis der kommer flere mennesker
tilføjer du bare en lille smule mere ris og alle kan spise.
Jeg havde et kompliceret forhold til min mor.
Min mor var en fascinerende person, en meget kærlig person.
Hun ville give sig selv til alle.
Men så ville hun have...
Hun vil have sine øjeblikke af intensitet.
Og for mig, at være den ældre bror, var kompliceret
fordi jeg følte, at jeg skulle beskytte mine yngre brødre.
Men hvad, der er kompliceret, var,
at en af årsagerne til at jeg altid fandt veje til
at være væk hjemmefra på kreative måder.
Lad mig studere og blive væk i Barcelona selvom jeg var 15, 16.
Lade mig blive og arbejde, så jeg kunne tjene penge.
Men min mor var en dejlig kvinde, og jeg savner hende.
Men var meget vedholdende, og hun ville aldrig tage et "nej".
Den egenskab lærte jeg af hende, og det er i mit DNA.
Og min far var en venlig mand, som elsker at lave mad til alle.
Og den egenskab har jeg fra ham også.
Jeg vil gerne koncentrere mig om de gode egenskaber,
som min mor og far plantede i mig.
-Hvor skal du hen? -Vi ses.
-Jeg går. Jeg vil ikke høre det. -Hvorfor ikke?
-Vil ikke vide det. -Jeg siger ikke noget dårligt.
Det ved jeg. Jeg er ligeglad.
-Men vil du stadig være hjemme? -Ja.
-Fedt, -De vil gerne kende dig.
-De har nok om mig. -Ses senere.
Farvel.
Før nogen af mine venner nogensinde møder min far,
siger jeg normalt altid undskyld,
for hvem ved, hvad han finder på?
Han er bare meget uforudsigelig.
Du piller appelsinerne! Du er i...
Du ved altid, at han ikke vil være på den stille side.
Det er helt sikkert.
Stil den der.
Vi ville gerne have ham til at passe ind i normen,
af en typisk far.
Men han bryder bare totalt den barriere.
Og det har taget os noget tid at lære.
Han er ikke flov over, den han er.
Her er vi og laver mad hjemme,
for når vi laver mad sammen, trives vi.
-Præcis. -Boom.
Boom.
Min familie er alt i mit liv.
Gå derover.
Mine døtre har den alder, og før jeg ved af det,
er de færdige med skolen næste år.
Det er sådan en koks datter, som går på universitetet, skærer.
-Jeg har... -Prøv at se her...
-Jeg gik aldrig på kokkeskole. -Det er
Det er en god måde af få manicure.
-Hun gik aldrig på kokkeskole. -Okay.
Jeg har været en dårlig lærer, for hun har intet lært.
Men det jeg kan sige er, at det er min kniv.
Den dag i dag husker jeg stadig duftene
fra min mors køkken i mit hus.
Al planlægningen...
til i dag har haft enorm indflydelse på, hvordan jeg ser mad.
Hvis du har peber, bruger du det.
Har du ikke peber, bruger du ikke peber.
Jeg vil ikke romantisere det. Min far og mor arbejdede og...
Ved du, hvad vi gør?
...det var hurtig madlavning til at holde familien mæt.
Men kærlighed vil blive lagt ind i processen.
Så, far, hvad er du begejstret for de næste fire år?
Ved du, hvad jeg er begejstret for?
At du er min datter.
-Carlota. -Jep.
Jeg kan huske, jeg var der med min kone,
da vi fik vores første datter, Carlota.
Jeg tror, det er en af de første gange, det gik op for mig,
at jeg knap nok lærte at blive voksen,
jeg knap nok lærte at være ægtemand,
og nu skal jeg lære at være en far.
Åh ja.
Men hvis jeg ikke havde min kones smukke stemme til at vise mig vejen,
tror jeg ikke, jeg ville påstå, at have været en succesrig far.
For mig var de sværeste tider, når José var væk
og så komme tilbage og skulle indordne sig i familiens rutiner igen.
Børnene ville slås, og han ville ligesom være:
"Kan vi få noget ro?! Og jeg ville tænke: "Velkommen til livet."
Min mor er helt sikkert kimen.
Hun holder min far intakt. For han er overalt.
Min kone giftede sig med mig på grund af min madlavning.
Sig det... til din mor.
Men han giftede sig med mig på grund af mine opskrifter.
Noget, min mor altid siger,
når der bliver spurgt, hvem der laver mad hjemme,
er, at min far laver mad,
men min mor brødføder familien.
Min kone og alt vedrørende madlavning skylder jeg hende.
Når folk spørger mig: "Så du har kun tre piger?"
Siger jeg: "Jeg har tre piger og en dreng."
Jeg er nogle gange en meget sur dreng.
Min kone holder mig altid i skak.
JEG TROR, JEG ER FORELSKET!
Nogle gange kikker hun på mig, nogle gange med et smil,
nogle gange er hun alvorlig og siger: "Hvem tror du, du er?"
Og hun beroliger mig med det samme.
Men det gode er, at vi griner sammen,
hvilket jeg tror, er meget vigtigt.
Så det holder mig sund.
Vi siger, at José gør, hvad han gør...
fordi jeg gør, hvad jeg gør. Han kommer tilbage og finder,
du ved, en tryg base.
En tryg base og et rigtig sted.
Vi skal tilpasse os.
Og hvis du får opskriften forkert,
-ændrer du navnet på opskriften. -Boom!
Jeg er sikker på, min mor altid har en pakket taske klar til ham.
For man ved aldrig, hvad der sker.
Billederne fra udbruddet
af Guatemalas Volcán de Fuego virker apokalyptisk.
Evakuering og redning er i gang.
Mere end 3.000 mennesker er blevet tvunget fra deres hjem.
Dødstallet er steget til mindst 25 personer.
Og næsten to millioner bliver berørt på en måde.
Områder, der engang var frodige og levende,
er nu druknet i asken.
GUATEMALA, VULKANEN FUEGO 2018
Så vi tager hertil, og vi tager nordpå.
-Så vi er nødt til at komme op... -Ja.
-...og så gå gennem her. -Jep. Vi skal hen til et lokalområde.
-Vi starter kl. 6:30. -Okay.
KOKKENS NØDHJÆLPSHOLD
Sam tager nok føringen på det.
-Tak Sam. -Så han er med
de næste par uger og hjælper os.
Kun to uger?
Det er en start.
Spørgsmålet er bare, hvad vil gøre deres liv bedre.
Hvis det eneste, de får, er sandwich med bønner,
hvis vi så laver et frisk måltid med kylling eller oksekød,
og vi har proteiner, vi har stivelse, vi har grøntsager.
Okay. Vent, hvor skal vi hen?
-Sidedør. -Jeg slog min ankel.
-Jeg tror, vi kan tage sidedøren. -Okay.
Vi skal... Du ved, vi er okay.
Okay hold, hold jer sammen.
Uanset hvor der er kamp, så sultne folk kan få mad,
vil vi være der.
-Ja. -Ja.
I denne situation skal vi være forsigtige, for for mig er det faren ved
at bringe jer i fare.
Udover ikke at have succes med missionen.
Men disse risici er værd at tage for at brødføde folk.
-Er du med mig? -Jeg er med dig.
En af de fyre, der døde,
tog sin bil på egen hånd
-og kørte op ad bjerget... -For at advare folk.
...for at advare folk. Og så blev han dræbt.
Han sagde til folk: "Flygt, vulkanen vil eksplodere!"
Og nogle mennesker tænkte, han var skør.
Ja, det er ligesom Peter og Ulven.
-Rigtigt? -Ja.
-Hvad? -Peter og Ulven.
Som når de hele tiden siger: "Ulven kommer,
en ulv, en ulv og så er der ingen.
Når der så er en rigtig ulv, lytter ingen.
Nu forstår jeg godt... engelsk.
-Du behøves ikke forklare... -Måske er det
-Ja, jeg forstår det. -måske er det en international
-ting eller ikke. -Ulven. Ja okay.
Du vil dræbe ulven, fordi du er sulten.
Nej, det er ikke pointen.
-Det er ikke historien. -Undskyld. Okay, nu ved jeg.
Jeg tror ikke, nogen der arbejder med nødhjælp
hos World Central Kitchen overvejede at arbejde med os.
Det er ikke fordi, vi vælger dem,
men fordi omstændighederne vælger dem.
Mange mennesker tænker, at:
"Du arbejder med alle disse farlige situationer.
"Du ved, du ikke må være bange, eller du må være hensynsløs."
-Der er endnu en stor sten der. -Ja.
Men hvis du ikke ville tage nogen risiko, ville du bare blive hjemme,
hvilket er rigtig godt.
Jeg ser på alt dette, som jeg gør livet, som beregnede risici.
Og vi beregner, hvad virkningen kommer til at have
på andre mennesker eller menneskeheden ved at sætte dig selv i den risiko.
Dette er alt aske. Det er ikke skyer. Det er ikke tåge.
Denne karriere kan være utrolig ensom.
Det er svært at have et forhold,
når du ikke ved, hvor du vil være.
De fleste mennesker, selv dine venner derhjemme, som har kendt dig
i årevis, hvor du har gjort dette, forstår det ikke rigtigt.
Da jeg var 11...
SAM BLOCH NØDHJÆLPSFUNKTIONER, WCK
...min storebror var 15 på det tidspunkt,
men han døde ved at redde mit liv i et bilulykke.
Det rystede mig i den grad som barn.
Jeg har altid troet, at jeg ville have
en slags tatovering eller et eller andet, hvorpå jeg husker ham.
Og endelig besluttede jeg mig for "Tak,"
for hvad andet, kan man sige?
TAK
Så det er ligesom en konstant påmindelse om at være taknemmelig.
Det, jeg prøver at opnå, er enkelt. Hvordan kan jeg styrke fællesskaber?
Vi kan ikke blive ved med at give gratis mad væk.
Og vi skal forsøge at skabe systemer,
hvor folk tager ejerskab over situation
og deres egne problemer.
Samfundet her,
de lærte mig en lektie i dag
i et meget øde område i Guatemala, Ceylán,
fem kilometer væk fra spidsen af vulkanen.
Dette samfund kan være fattige i midler,
men alle kom med et glas eller kop med...
Og deres tallerken med deres gaffel og det her er alt affaldet.
Og det er måden fødevarehjælp bør gives på.
Vi kan ikke give mad væk og skabe mere
og mere affald.
Adios, señoras.
Vi har givet dem et komplet køkken,
så de kan blive ved med at brødføde samfundet på omkring 1.200 mennesker her.
Det er fint her.
I tilfælde af en katastrofesituation i fremtiden
har de mad, rent vand,
elektricitet og kommunikation.
For det meste, især mennesker efter naturkatastrofer,
ønsker de aldrig at spørge om hjælp.
Det er ikke bevidst, men der er denne udveksling.
De er næsten nødt til at opgive en lille smule af deres værdighed,
hvordan det er, for at modtage den hjælp.
Så det er noget, som jeg altid har kikket på,
hvordan kan du hjælpe andre, hjælpe sig selv.
Og så er det, hvordan man gør det.
Det er den humanitære del.
Og det allersidste skridt måden du hjælper nogen på,
hvordan får det dem til at føle sig?
Hvordan kræver det ikke en udveksling af deres værdighed i processen?
Når vi forlader, når den hvide mand med sin magt
og deres NGO'er forlader disse lande,
der skal vi sikre os, at hvad vi efterlader
fortsætter med at udvikle sig. Det er min drøm.
Hvis du accepterer at hjælpe os tage derud
og hjælpe med at tilberede 3.000 måltider, som smager og ser godt ud..
ROBERT EGGER EJER, DC CENTRAL KITCHEN
...og du studerer, dukker op og arbejder, vil vi give dig et godt job.
Da jeg var 24 år gammel,
var jeg frivillig i DC Central Kitchen
og arbejdede sammen med tidligere fanger
sammen med hjemløse,
som lige pludselig fandt en sted at kalde hjem.
Robert Egger er en fyr, der begyndte at se at madspild var et problem.
Vi tager den mad med ind i et køkken,
vi pakker den uberørte mad om
og giver den til folk
i nød omkring Washington.
Hvert år smøger 5.000 ærmerne op
og giver noget tilbage til deres samfund.
Folk som José Andrés, en af de førende unge kokke i Amerika.
Er han her i dag?
Kom herop, José.
Døren går op og ind kommer José. Så vi begyndte at snakke.
Og han havde aldrig set jobtræningen før.
Og den ide om, at du hjælper folk med at lave mad,
den tog han til sig.
Hver person burde vinde respekten fra personen ved siden af.
Hvis vi ikke har respekt, har vi ingenting.
Og det er, hvad DC Central Kitchen står for!
Robert Egger lærte mig en lektie, der tog mig år virkelig at forstå.
Han lærte mig, at velgørenhed virker, som om
at det handler om giverens forløsning,
når velgørenhed skal handle om modtagerens befrielse.
Vi giver for meget til at have det godt med os selv.
Vi gør ikke nok for at sikre,
når vi giver, fritager vi folk fra deres problemer.
BRØDFØDER BYENS SJÆL
José var en gevinst.
Ingen så José komme.
Han kom ind i den kulinariske verden
og på en måde radikalisere det med molekylær gastronomi
og alle de ting, han lavede som mange kokke afviste.
En af de ting, vi prøver at gøre i dag,
er at give folk den maksimal smag med den mindste mængde mad.
Han blev bare ved og begyndte at ændre tingene.
Og alle tænkte, wow!
Det er vores skæbne, ikke kun at have disse gode restauranter
med disse fantastiske retter, men det skal også være vores skæbne
for at prøve at løse problemerne, at mad er en del af ligningen.
José Andrés er en af USA's mest berømte kokke,
som driver et restaurantimperium.
Den evige optimist fører tilsyn med 27 restauranter,
inklusiv ti i Washington, D.C.
Men nu til dags vil du sandsynligvis finde ham...
ORKAN, VARME MÅLTIDER, HELIKOPTERE
i en nødhjælpsindsats efter en naturkatastrofe.
Tingene skal ændres i, hvordan vi burde yde nødhjælp.
Følg ikke en opskrift.
GEORGE WASHINGTON UNI
Når vi følger bogen,
mister vi evnen til at være kreativ.
Jeg laver mad og bruger kun solen.
Hej!
Vi kan brødføde hvem som helst, hvor og når som helst.
Hvad er dit ultimative mål?
Mit ultimative mål er sandsynligvis, at vi alle
burde have en... jeg synes, vi skal være højlydte
og alle sammen være lidt skøre.
Jeg ville ønske at være en del af et system,
som vil stoppe hungersnød i verden.
TIME EN DEL. IKKE ALENE
Du har 30 restauranter. En fantastisk kone og hjem i D.C.
Hvad får dig at tage din vest på og begive dig mod katastrofer?
Som mange andre mennesker, føler jeg mig endda skyldig nogle gange.
Og det mindste, jeg kan gøre, er at give lidt tilbage.
Han er en berømt kok, som har restauranter i hele USA.
Mange mennesker siger, "Wow, okay, José er kok,
"men han er også en humanitær."
Han vælger ikke mellem det ene eller den andet.
Og dog, se hvor nemt han får dem til at mødes.
Det er, hvad folk skal se, du kan gøre begge dele,
at du ikke skal vælge mellem din integritet og en lønseddel.
Det er det bedste måltid, jeg har smagt.
Det her er fedt. Tak skal du have.
Vi har ikke mistet nogen kunder endnu.
BAHAMAS, ORKANEN DORIAN 2019
Jeg vil bare have, havnemyndigheden får vores liste.
Hvad... Jeg mener, lastbiler, brændstof, generatorer.
Tænker vi på... Taler vi om at lave paella?
Ja, eller på distributionssteder, sådanne ting.
Propan, gas til lastbiler, lastbiler.
Vi skal bruge is. Har du isen?
Et sted, tror jeg, vi begyndte at hele
og alle oplevelserne igennem årene...
Er varmerne til propan?
...kom til virkelighed på en måde på Bahamas.
Hvor forberedt vil sådan en lufthavn være, til at tage imod nogle?
-Ja. -Vi har holdt øje med orkanen,
Dorian, i over en uge nu,
og vi var klar til at tage til Puerto Rico, hvis den ramte.
JOSH PHELPS NØDHJÆLPER, WCK
Den missede kun lige, og tager til i styrket.
Og så placerede vi hold i hele Florida.
og da orkanen tog til i styrke og ændrede retning,
viste alle modeller, at den tog retning mod Bahamas.
TIM KILCOYNE NØDHJÆLPER, WCK
Vi kikker på 1.200 pund.
Vi er cirka 80 miles syd derfra
og vi forbereder os her i Nassau
Taler med folk om logistik og hvordan vi kan få ting derhen
med båd, med fly.
Vi ved ikke, hvad der er muligt, før den passerer.
JASON COLLIS NØDHJÆLPER, WCK
Lige nu er vi på kanten. Det er vindene, der rammer denne del.
Vi klargør alt her.
Vi har hold herovre, og vi transporterer ting
til Freeport så hurtigt som muligt.
Nødsituationen har denne fantastiske måde at tale med dig på.
Du skal bare lytte.
Hvis du er på landjord, kan du lytte.
Du kan lytte til situationen.
Du kan lytte til vinden.
Du kan lytte til bølgerne.
Du kan lytte til folk.
Du kan forberede dig selv.
Ja.
Men ingen har kontrol over naturen!
Jeg ønsker, at alle skal forstå...
Vi er ikke i orkanen!
Vi er omkring 90 miles derfra.
Forestil dig, hvad der sker i Abaco!
Det bliver en af de største nogensinde!
Så lad os bede for alle!
Er det stadig 60 mph vind?
Ja. Ja. Ja. Ja.
Og vi må ringe til ministeren eller hvem end,
der kan give en flytilladelse
Det skal vi dog være forsigtige med, fordi de fortalte os,
at vi har tilladelse at flytte ind i dag kl. 8:00.
-Ja. -Det er for sent.
-Kl. 20? -Ja, det var, hvad de sagde.
Ja, vi vil ikke tage afsted om natten.
Nej, men det var, hvad de sagde.
Min pointe er, hvorfor vi skal sætte os selv i fare
hvis alle siger, det er farligt.
Piloten vil bestemme, om hvad er sikkert
og farligt at flyve, vi må have en tilladelse.
-Tager vi sandwich med? -Ja, der vil være en bil til os.
Er du tryg ved at flyve uden tilladelse fra regeringen?
Ja, de har sikkert så travlt lige nu,
at vi spørger...
om tilgivelse.
Kan vi tage nogle her indenfor? Nej.
-Ja. Vi sætter nogle ind her. -I orden.
Slemt?
Måske går jeg tilbage og rapporterer, og du bliver ?
Det er præcis... Så, jeg bliver,
men jeg tror, han skal tage afsted meget hurtigt.
Hvor hurtigt?
Fem minutter.
Når du første gang lander på... I sådan en situation,
skal du bare være yderst ressourcestærk.
Det er ligesom en ekstrem situation, fordi du er på en ø.
Er der noget brugbart på dit hotel? Er køkkenet brugbart?
-Nej, intet er brugbart lige nu. -Nul?
Nul. Vi har ingen strøm.
-Okay. -Generatoren
er væltet om på siden.
Men hvis vi får en generator til dig, vil køkkenet være funktionelt.
-Ja, det kan. -Gå, gå, gå.
Vi hører, at der er et stort behov for mad her.
Vi har nogle sandwich og noget frugt.
Så det vil vi give til folket
Og vi vil sørge for,
at vi finder et sted til det første køkken,
ellers vil der være en masse sultne mennesker.
-Er alle okay? -Jep. Jep.
Jeg har ikke hørt fra min søn i Freeport endnu.
Åh nej.
Vi vil brødføde alle nødhjælpscentre på øen
så længe det er nødvendigt.
Hvor mange mennesker, har I her?
-Tre hundrede plus. -Tre hundrede plus?
Ja.
Nogle gange er det svært, at lave varmt mad i de første timer.
Men noget du kan gøre, utroligt,
og er hurtig er sandwich,
som kan stille sulten hurtigt.
Lige nu har vi nok omkring 300 sandwich
-og noget frugt. For nu. -Ja. Ja.
Vi får mere fragtet med helikopter.
Det er næsten, hvis du tænker over det, den perfekte færdiglavede mad,
et måltid lige til at spise.
Hvis du serverer det med et stykke frugt,
er det en meget god kombination, der i det mindste kan
stille sulten.
For at være sikker på at alle får noget at spise.
Tak.
Vurdering af køkkenet her.
Det eneste tilbageværende køkken i Marsh Harbor var på hotellet.
Og det var fuldstændig tilintetgjort.
Det her var restauranten,
som tydeligt ikke klarede det.
Men det ser ud som køkkenet gjorde. Det er fantastisk.
Jeg har en komfur derovre, en varmluftsovn vi vil prøve at få i gang.
Det her ligner noget, vi kan arbejde med.
Bruger vi køkkenet her eller hotellet i Abaco?
Vi må træffe en hurtig beslutning.
Lige nu kommer alt til Nassau.
Indtil vi ikke har et køkken der,
kan vi lave så mange måltider, vi kan, fra dette køkken.
Elsa, om nogen anden ved du, hvad der skal gøres,
Du har Karla her, den yngste kriger.
Vi kan lave 10.000 måltider her. Men hvordan får vi dem bragt derhen?
Lad os se, hvor mange vi kan fylde og hvor mange helikopteren kan klare.
En, to, tre.
Hver af disse er forskellige ting,
helt forskellige ting.
Har I alle set The Walking Dead?
Det er det her.
Det er virkelig uhyggeligt. Sam sagde: "Vil du gå derud alene?"
ELSA CORRIGAN FRIVILLIG, WCK
Og jeg siger: "Sam, virkelig?"
Jeg har været igennem
11 katastrofer, måske 12 med World Central Kitchen.
Omkring halvdelen har været brænde.
Meyer citronsaft.
Salt.
Jeg har sat køkkener op til at sørge for mange måltider.
Det holder mig sund
at vide, at jeg gør noget i stedet for at se nyhederne
og se, hvor forfærdeligt alting er. På denne måde kan jeg faktisk gøre noget.
I morgen kommer stormen.
-Det har du hørt, ikke? -Ja.
De fleste gange, ser jeg ingen mennesker, jeg laver bare mad.
Så denne gang er lidt anderledes.
Jeg kan faktisk godt lide at se folk.
Om Gud ønsker, jeg skal leve,
kunne jeg leve.
-Held og lykke i aften. -Tak.
Vi vil prøve at finde dig i morgen, også, okay?
Du skal ikke lade nogen bestemmer over din dag.
Orkanen Dorian kom, men hun skal ikke bestemme over mig.
KENTON ROKER FRIVILLIG, WCK
Jeg har styr på mit resultat, og jeg vil bestemme mit resultat.
-Der er det! -Du skal markere dit hjørne nu.
Jeg mistede en virksomhed,
men jeg ser på det, som: "Dette er min mulighed
"til at lave nogle ændringer."
Hvorfor græde over spildt mælk? Det er allerede spildt.
Orkanen kom og gjorde, hvad den skulle gøre.
Nu skal vi gøre, hvad vi kan gøre for at overleve.
Klar? En, to, tre.
-Pas på dine ben! -Langsomt ned. Sådan der.
For at få et køkken op at køre under disse omstændigheder
på en øde ø, skal du virkelig udnytte ressourcerne
som allerede er på øen, det er udfordrende, som altid.
Ingen gas.
Der kan stadig være en masse luft i rørene.
Vi skal have det hele ryddet ud.
Hvad du vil have os til at gøre med det hele?
-Klar? Tre. -Tre.
1.000 pund ris.
-Ris? -Ja.
Det bliver det primære køkken, og så kan vi udlevere herfra.
Alejandro var her. Han var kok. Og han var bekymret for...
ALEJANDRO TORRES KOK, WCK
...om vi kan få gjort køkkenet rent nok.
Og jeg tror nok, vi kunne have fået det rent nok.
Men på den anden side, ville det tage nogle dage
for lugten af de døde ting begyndte virkelig at lugte.
Ja fint.
Dette er et forfærdeligt køkken.
Og I har gjort det rent?
-Held og lykke med det. Ja. -Åh gud, det var...
Meget værre.
Så hvad gør vi?
Det er en dårlig start. Fra begyndelsen.
Det er slemt.
Jeg ville ikke give min familie mad fra et køkken som dette.
Slut. Vi kan ikke gøre det.
Vi skal finde det mest sikre sted for os at lave mad.
Vi kan ikke flytte jer alle på én gang. Men bådene kommer ind.
DESPERATIONEN VOKSER PÅ BAHAMAS. MANGE STRANDET
I Marsh Harbor er der en større evakuering i gang i havnen.
Hundredvis af mennesker tager langsom afsted.
Prøv at se, de venter alle her.
Alle kvinder og børn
-følg med damen! -Vi har noget mad,
men er det klogt at udlevere det.
-Jeg ønsker ikke at skabe kaos, så... -Giv mig... fem af dine mænd, okay?
-Jeg har en bold. -Ja?
Kan jeg bytte dette for noget at spise?
Det er hvad vi har. Vi har mad, ja.
Ja, jeg læste det.
Du behøves ikke bytte det.
Behold det, du får en sandwich.
Jeg vil have noget at drikke.
Stop!
Vil du skabe kaos?!
Hvor mange år skal jeg sige dette?!
Nu kommer alle her!
Jeg ved det.
Du skal ikke **** mig.
Vi laver en kø... Hjælp mig lave en kø.
Det er det.
Og vi deler ud, så længe der er mad.
-Må jeg undskylde? -Nej.
Nej. Du undskylder ikke til mig. Undskyld til ham.
-Han er min ven, min bror. -Nej.
-Jeg vil ikke høre det. -Ved du, hvorfor jeg er sur, frue?
-Jeg vil ikke høre det. -Fortæl det.
-Tro mig, bare rolig. -Nej!
-Fortæl hende, hvad der skete. -Jeg vil ikke høre det.
Fortæl ham, hvad der skete.
-Jeg vil ikke have det. -Ved du, hvorfor
jeg var sur på ham? Ved du, hvad der sker med folk?
Når man starter med at uddele mad på en uorganiseret måde,
så kommer folk og skaber problemer.
-Jeg vil ikke høre det. -Derfor var jeg sur.
-Du må tro mig, når jeg siger det. -Jeg forstår.
At du måske så mig, mit svar,
-men... -Ja.
Det er af en grund. Jeg har set det før, frue.
-Jeg ved det. -Og nu er jeg enig med dig.
-Ja. -Det er ikke en undskyldning,
-hvorfor jeg gjorde det. -Nej
Men samtidig, da det skete, var det.
Fordi når folk ser sådan noget,
vil alle komme. Haiti, i... Fordi nogle gange...
Men når folk ser din reaktion,
siger de: "Der er ingen kærlighed; ej samvittighed
Men for dig at vide. Nej, modsat.
-Okay. -Farvel.
Men tak, okay? Hr. José.
Der er mange mennesker, der siger: "José, du er meget hård ved alle."
Jeg selv ville elske at være en sød fyr hele tiden.
"Godt arbejde. Godt arbejde."
Desværre.
Når det ikke sker, alt er ***,
specielt når folk er sultne og tørstige.
Det er ikke et godt job, for vi gør ikke vores bedste.
Hvad skal jeg ellers fortælle dig?
"Du kunne sige det lidt pænere".
Okay, lad mig sige det med pæne ord.
Vi udnytter ikke vores potentiale af det vi laver.
Okay, hvad er det næste?
Hvis vi går videre, er det fint.
Men hvis ikke, "Vi udnytter ikke vores potentiale!"
Okay, gutter, gutter, lav en række.
Kom i gang.
Okay?
Hej Sam, hvordan går det?
Du må fortælle os, hvad vi mangler.
Vi har personale på Abaco, men der er ingen elektricitet,
der er intet rindende vand, der er ingen køling.
Vi kan ikke bringe mad ud og lade det være.
Han ventede. Øjeblik. Han ventede.
Kokke opererer i kaos. Dette er, hvad de lever af.
Jeg vil ikke have mere paella. Jeg er træt af paella, okay?
...Paellaen skal være så høj.
Nogen må gribe det. Det kan ikke altid være mig.
Jeg er træt af at være ond.
At eje en restaurant føles nogle gange som organiseret kaos,
fordi selvom du har menuen forberedt og alting er klar
og stationerne er klar, sker der mange ting.
Der opstår kaos.
De fylder kasser og fylder kasser.
Tjeneren tager fejl af bordet,
kokken glemmer, at nogen har allergi.
Jeg fortalte dig det i morges, vi ville tage dette!
*** folk!
Og til en vis grad forbereder et køkken mange mennesker
i restaurationsbranchen at tilpasse sig omstændighederne.
Ofte er de faktisk mest komfortable i kaos.
Og så i katastrofer
er konteksten anderledes og placeringerne er forskellige
og målestokken er anderledes,
men kokke er virkelig perfekte til det arbejde, vi gør.
Det er en stor udfordring for os.
Jeg tror, vi har erfaring nok med tingene
vi har gjort verden over.
Vi skal gøre os klar til at læsse.
Vi vil få mad fløjet ind i aften.
Og holde det hele koldt.
Du kan få det og bruge det.
Vi har allerede to mere i morgen.
Regeringen fragter to 40 fods containere ind
umiddelbar efter stormen som lighuse.
Det er et meget stort køleskab.
Heldigvis skulle de kun bruge den ene af dem.
Og de sagde: "I må bruge den, hvor den står."
-Lad os få så meget som muligt herud. -Det gør vi.
Fortæl ham, vi ikke kan vente. Det skal starte med at levere det.
Lige da jeg kom, kørte vi, og Sam
stoppede midt i alt det her rod.
Og han sagde: "Her er vi."
Og jeg sagde: "Hvor er her?"
KYLE POUNDERS ENTREPRENØR
Og han siger: "Det her bliver vores køkken."
Den der vifte
skal vi bruge til bekæmpelse af fluer.
Vi kan bruge disse til at organisere køkkenet.
Låse. Nye låse med nøgler.
Det er godt.
-Hej Kyle. -Ja?
Kan du se den store rørtang i lastbilens lad?
Det er vanvittigt, vi bare... Det er... Det var en cowboy-fase.
Vi var et sted mellem cowboys og pirater
vitterlig i den første måned, vi var her.
Hvad hvis du drejer den?
Og så måtte vi være interimistiske med ting.
Jeg fandt dette store telt, som var blevet totalt ødelagt,
men meget af lærredet var stadig godt.
Og alting startede ligesom derfra.
En, to, tre!
Varmt mad!
At være en ø-nation,
at brødføde alle, der er berørt samtidigt i ét land
der bogstaveligt talt er fuldstændig afskåret fra hinanden,
ved at bruge næsten alt tilgængeligt.
Hver en tænkelig maskine på nær en ubåd faktisk
til at få maden derhen... hvor der er behov for det.
Der var en bro, som havde afskåret hele Little Aboca Island,
med omkring 600 mennesker derude.
Og så fik vi amfibiekøretøjet hertil, til at køre over hvor broen
var ødelagt og gå fra dør til dør.
Så at se smilende ansigter og dette store skøre køretøj
komme kørende ned af deres vej, noget ingen andre havde gjort før,
var ligesom moralen, at en ændring var kommet.
Bestilte du pizza?
Pizza? Ja hr.
Er det... jeg er bare pizzabuddet.
Hvordan fik du det her?
Det flyder.
-Hvad har I brug for? -Godt.
Vi har brug for alt.
Vi skal være her et stykke tid og har brug for folk til at hjælpe os.
-Okay. Og du... -Og vi leder efter folk...
-Bor du her? -Nej, jeg bor i Nassau. Faktisk jeg...
Folk vil virkelig gerne hjælpe deres egne lokalsamfund,
men føler også, de kan fjerne deres tanker fra den umiddelbare krise
og føler, at de gør noget. Så det omdirigerer al energien.
SHIRLEY DORSETT FRIVILLIG, WCK
Jeg elsker levering.
Lad mig se, hvor denne fyr er.
Hej!
Efter stormen spiste alle bare små måltider,
chips, nudler og sådan noget.
Det gør jeg, jeg har æbler i dag.
Men at få et varmt måltid mad, var livet.
Hvad hedder du?
-Devin. -Kom herhen, Devin.
Kom og få en snak med mig.
Så lige nu..
er jeg alene. Min familie er ikke med mig.
Ikke min kæreste eller nogen med mig.
Men jeg skal nok klare mig.
Ja, men... Og du så... Og er du stadig glad?
Og mig. Jeg sagde, også mig.
-Jeg mistede alt, men jeg har liv. -Også mig!
-Ikke? -Frue, jeg spiser hver dag.
-Gratis mad. -Og jeg har arbejde.
Det kan jeg ikke slå. Jeg har ingen regninger.
-Det er rigtigt. -Så jeg har ingen bekymringer?
Farvel Devin. Giv mig et kram. Giv mig lidt kærlighed.
-Ære og velsigne dig, okay? -Okay. Nyd maden. Ja.
Hej!
Efter stormen ønskede jeg bare at gøre noget for at hjælpe,
fordi vi tog ikke afsted.
Alle fik at vide, de skulle evakuere.
Og mange folk tog afsted.
-Vil I alle have noget mad? -Og de gav mig en bakke,
så jeg betjente folk omkring komplekset.
Og jeg ville gerne gøre mere.
Og sådan blev jeg involveret i World Central Kitchen.
Ja.
Varm mad, varm mad!
Når du nu ser hver eneste mand og kvinde, der arbejder hos os
eller de frivillige, der slutter sig til os...
Lad rejsen begynde!
Vi har noget kylling og grønsagspasta.
-Jeg håber, du kan lide maden. -Ja.
...de deler alle den samme interesse for handling
og empati.
-Tak. -Du er en stor fyr. Giv mig et stort kram!
Det ved jeg godt.
-Jeg gør noget nyttigt, jeg hjælper.
Så det er en god følelse.
Vi har så meget empati...
-Hvordan går det? -...den viser sig altid.
-Hvordan går det, skat? -Jeg har det godt.
-Godt at ses. -Elsker dig.
Ved du, om revet kål er okay?
Det burde være hakket, men...
-Hakket er bedre? -Ja.
Hvis det traditionelle er hakket, så gør vi det.
Hej pastor, det er kokken José.
-Kommen José? -Ja.
Så det er kokken.
-Jeg troede, det var dig. -Han er opvaskeren.
Bahamas stærk.
Det skete, fordi enhver mand og kvinde i World Central Kitchen
tog ansvar for situationen.
Hej Rodrick!
Har du fået noget at spise i dag?
At vi ejer øjeblikket.
At vi tager ansvaret for at forsørge mennesker,
som er glemt.
At vi ejer det.
Det er vores. Det er vores ansvar.
Okay, jeg tager afsted.
-Gør det! -Ja!
I skal alle skynde jer tilbage nu.
Vil helt klart foretrække, at vi får det gjort før mørkets frembrud,
men vi skal bare have det gjort og givet folk mad.
Så mange folk som muligt.
Det er alle mand på dæk i dag.
-Godt arbejde. Der er fantastisk. -Tak.
Vi har nogle æbler, vand og nogle sandwich.
-Når du tager afsted... -Nej, vi har det godt.
hvis du vil efterlade dette her, beholder vi det.
Jo da. Ja, ja, ja.
Har du en lille motorcykel, som jeg kunne tage tilbage?
Jeg ser det ikke, som et job. Det er et kald.
Ja.
Jeg elsker dit smil til folket. Elsker at se, hvor meget de elsker dig.
Og du omfavner ånden i World Central Kitchen.
-Tak. -Tak.
Jeg er i Navajo Nation.
Jeg er i Arizona.
Er du det nu?
Ja og for hver fem kilometer jeg kører,
er der et skilt, hvor der står:
"Du forlader Arizona. Velkommen til New Mexico."
Og så lige pludselig: "Velkommen til N...
Du forlader New Mexico, velkommen til Arizona."
Jeg tænker: "Hvad er der galt her?"
NAVAJO NATION, GLOBAL PANDEMI MARTS 2020
Hej gutter.
Undskyld, vi kommer for sent.
Afstandene er store her,
og lastbilen kørte den forkerte vej.
Det er jeg ked af, men den kommer, okay?
Undskyld, den kommer. Vi har... Lastbilen blev væk.
Her det højeste antal med COVID pr. indbygger.
Så det er derfor alle fokuserer på Navajo lige nu.
Den her er klar.
På vegne af World Central Kitchen undskylder jeg.
Vi vil kun gøre det bedre.
LEVERET AF: WORLD CENTRAL KITCHEN - TØRT
WORLD CENTRAL KITCHEN FRISK
Vi er tungt lastet.
Vi mistede min fætter.
Halvanden uge senere mistede vi min onkel.
SOCIAL AFSTAND & SELVISOLERING
NAVAJO NATIONS PARKER ER LUKKET
De fik virussen og det... tog dem bare.
OLLIE ARVISO PROJEKTLEDER, WCK
Det gav mere mening
at stå op hver morgen og tilberede disse madpakker,
medicinen.
Vi skal beskytte vores ældre, fordi... de ældre holder nøglen
til vores kultur, til vores arv.
CENTRAL VALLEY, CALIFORNIEN
Jeg hedder Carolina Sanchez.
Jeg kom til USA, da jeg var 14 år gammel.
Jeg har arbejdet i markerne i 17 år.
Vi er otte.
Tak.
Vi er her med den her organisation for landmænd
i Californien, som prøver at beskytte landmænds rettigheder,
og de har nogle problemer med Corona.
Men vi har hjulpet dem bringe mad ud til mange landsbyer.
Sæt dig ned og spis nu.
Jeg tænker altid på mine børn.
At jeg kan give dem noget ordentligt mad.
Det er det, som motiverer mig.
De kalder os "nødvendige arbejdere".
Vi arbejder
rigtig hårdt
for at kunne give dem en tallerken mad
i deres hjem og på deres bord.
Når vi til tider
ikke har det til os selv.
Køen er hele vejen rundt.
Buenos días. Buenos días.
Tak for at I venter. Der er mad i dag, rigtig god mad.
Der er grøntsager og frugt.
Tak.
Stil jer venligst op i køen.
Og hold venligst seks fods afstand
-imellem hinanden. -Vi har været igennem nogle hårde tider.
-Jep. Så tak. -Som nu.
Og jeg takker dem for at uddele mad.
-Jeg har lyst til at græde nu. -Slut.
-Der er ikke flere sandwich. -Undskyld. Det er bare...
-Vi overlever. -Vi overlever.
Jep.
DET SKAL NOK GÅ NYC
Jeg tror, at COVID var det, der virkelig fik min far til
at flippe ud.
Hold afstand, ikke? Hold afstand.
Han var i Japan med krydstogtskibet.
KØLET OKSEKØD
Vi har køkkener der og mangler folk.
-Ja. -Ja.
Og i Californien med et andet krydstogtskib.
OAKLAND, CALIFORNIEN
Hvis dette bliver en sand pandemi og på en uge
det er hundrede tusinde, det er allerede for sent.
-Nej, du kan sige, han kan skride. -Okay.
Så han havde al denne viden og information
fra at være der personligt,
som ikke mange mennesker havde.
Vi kan meget nemt stå uden mad.
Og vi så det med COVID.
Uddelingen stoppede fuldstændig.
Og spørgsmålet var, hvad der skulle ske med restauranterne.
Hvad skulle der ske med medarbejderne,
hvordan kan vi sikre os, de er okay,
selvom de ikke arbejder?
Jeg prøver at genåbne mine restauranter.
Og jeg har stadig 800 ansatte... De kan ikke komme tilbage på arbejde.
Vi omsætter kun 20%, hvis det,
af den forretning, vi plejede at have.
Det giver mening i dette øjeblik
det er en god måde for os at være en del af løsningen.
"Fælles køkken" betyder det er ikke en restaurant længere.
Vi er i en nødsituation.
Denne særlige catering,
og jeg er brutalt ærlig, er virkelig det, der holder os i live.
-Hvor mange måltider laver du i dag? -Vi laver 3.250.
Tre tusinde to hundrede og halvtreds.
Vi engagerer alle disse foodtrucks,
vi ansætter restaurantpersonale. Det er som en ministimulus.
For mig var det lidt som,
"Okay, hvem kender jeg, som har
"store restauranter der kan rumme meget mad..."
"...og at de så kan blive ledere af samfundet og derefter distribuere?"
Vi er ligesom madpatruljen.
Her kommer vi for at redde dagen.
Det er derfor, jeg er så følsom overfor samfundets behov,
fordi det ikke kun er min familie
i Venezuela, som kæmper for at få mad,
men jeg har været den person som absolut ingen penge havde
at få et ordentligt måltid for.
Det var så lidt!
Vi elsker jer!
Pas på jer selv!
Dette er forbløffende
I hver operation laver vi altid kort.
Ja, vi elsker... elsker kort.
Jeg ved ikke, om de laver kort fordi de synes, det er nyttigt
eller fordi jeg kan lide dem. Jeg ved det stadig ikke.
Jeg håber, de gør det fordi de synes, det er nyttigt.
-Er det nyttigt? -Ja. I høj grad.
Dette er vores kort over alle vores hospitalspladser.
At levere mad til hospitaler, er ikke nyt.
Jeg tror, at brødføde alle ansatte
i den offentlige sygehussektor er nyt.
I går var der 93.447 måltider.
Vi stopper ved Bellevue,
og derefter North Central Bronx.
-Og så Harlem og så Queens. -Og så Harlem og så Queens.
Folk kigger på WCK...
..som et eksempel for vejen frem nationalt.
Hvad skulle FEMA gøre? Hvad er egentlig effektivt?
Ifølge José skaber vi en model,
så den amerikanske regering kan træde ind og brødføde sit land.
Vi er i bund og grund som en stor pilot. Giver systemet mad.
Regeringen burde være årsagen til, at Amerika er bedre mættet
i nødstilfælde, som efter en orkan,
så hvad der skete i Puerto Rico aldrig sker igen.
Vi skal sikre os, at en del af pengene
går til at købe det, vi kalder specialafgrøder.
Jeg er fuldstændig enig...
...fordi, det er den sunde del.
-Ja. -De friske grøntsager.
Det ser måske bedre ud, hvis det er en smule tilbage.
Skub din stol over mod...
-Kom lidt den vej. -Kom lidt den her vej.
Og helt sikkert, fordi du er så tæt på kameraet,
vil jeg sige, du ved...
-Ikke råbe. -Ja, lad være... Bestemt ikke råbe.
-Ligesom, rolig. Som du ved... -Mikrofonen er lige der.
-Ja. -Ja.
Fordi så vil det lyde for intens for folk.
-Ligesom, vigtigt, du ved... -Jeg lyder ikke intens, når jeg taler.
Vi er glade for at byde Vicepræsident Joe Biden velkommen,
den formodede demokratiske kandidat,
og José Andrés, verdenskendt kok.
VALG 2020 KOKKE FOR AMERIKA
Tak, for din deltagelse, hr. Vicepræsident.
Tak for at have mig. Det sætter jeg pris på.
Hvordan har du det, hr.? Jeg er kok José Andrés.
-Det ved jeg. Hvordan har du det? -Det er dejligt at se dig...
-Du er berømt! -...og hør din stemme.
-Min kone har mødt dig... -Ja.
...sammen med Michelle Obama..
-Mange gange. -...når vi taler om Puerto Rico.
-Hun sagde, du laver Guds værk, mand. -Så langt så godt.
Men du ved, det er... Vi har meget arbejde forude.
Meget arbejde.
Men hvis vi følger dit eksempel, får vi det gjort.
Okay, jeg vil gerne følge dit eksempel, hr.
Jeg tror på, at vi skal i gang med at tager mad seriøst én gang for alle.
COVID-19 & FØDEVARE
Gracias.
Mad skal behandles som et nationalt sikkerhedsproblem.
Vi gør dette, næsten som en test
hvordan restauranter også skal være på forkant med at brødføde.
De samme restauranter i verden der laver mad til de få
skal være til tjeneste for de mange.
At selvom vi ikke kender hinanden,
hvis vi er i stand til at forbinde i nødstilfælde,
kan vi holde alle mætte uanset hvad.
Og vi kan gøre dette over hele Amerika.
Og jeg vil få Kongressen til at betale.
Og hvis ikke, vil de fremstå som nogle fjols.
COVID-pandemien var virkelig et transformerende øjeblik
for World Central Kitchen.
Det forlyder, at de betjente omkring 45.000 i går.
Alle børn? Okay tak. Fem.
Ikke kun i arbejdets omfang,
men også i forståelse af, at vi kan spille en rolle
ved at se på nogle af de dybere systemiske problemer.
Vi har mere end 1.700 restauranter
over hele Amerika til at hjælpe os levere mad på hvert hjørne.
Vi har en humanitær krise i vores hænder.
Den kommer kun til at blive større.
Og det her kommer til at eksplodere,
hvis vi ikke leverer mad over alt.
Vi er på Jomfruøerne, Puerto Rico.
I Colombia, Venezuela.
Vi er i Spanien, hvor jeg kommer fra.
BRANDMÆND MADRID
-Adios. -Muchas gracias.
Vi er i en verden nu, hvor katastrofer sker oftere.
Som du kan se, er vulkanen meget aktiv.
Vinden begynder for alvor at tage til!
Vi har kategori 5 orkaner hvert år nu.
De plejede at komme hvert 10. år.
Skovbrande i Californien er nu hele året rundt.
Der plejede at være sæson for skovbrænde, men ikke længere.
Gracias.
Brandfolkene arbejder stadig hårdt hver dag.
Vi gør, hvad vi kan for at hjælpe dem med at fortsætte.
Så der er ingen tid til at slappe af.
Dette hold serverer 12.000 måltider...
Vi er her for at sætte et distributionssted op.
Tusindvis af måltider er sendt.
Vi bespiser stadig omkring 1.200 mennesker i Tijuana om dagen.
De fleste bag mig, som nu bor i telte, har været i tilflugtslejre.
Vi vil være her, indtil vi løber tør for sandwich.
Jeg synes, det er en velsignelse at vågne op hver dag
og have et formål lige nu.
Fordi så mange mennesker vågner hver dag uden noget formål.
Lad os give dem magien, skat.
Vi arbejder stadig.
Vi serverer stadig og gør, hvad vi skal gøre.
Vi har snevejr, men vores hold er stadig entusiastiske .
At mætte nogen, punktum,
i tider som disse kan ændre hele dit tankegang.
Selvom vi føler, vores regering ikke gjorde meget,
i sidste ende, skal vi alligevel gøre det for os selv.
Det er en ære og et privilegium at kunne betjene mennesker
i hvad der formentlig har været den værste tid i deres liv.
Vi vil komme ud i meget fjerntliggende samfund deroppe...
...og serverer dem nogle dejlige, friske, varme måltider.
Okay, lad os komme afsted.
Indenfor det sidste år
har jeg dedikeret den største del af min tid
til World Central Kitchen.
Så tager vi afsted i aften eller i morgen?
-I aften. -Om natten.
-I morgen efter midnat. -Om natten. Ja ja, kl. 01.
Jeg er i Houston.
Jeg er sammen med Nate.
-Hola, Lucia. -Sí! Hej.
Hej. Hvordan går det?
Hun spørger, hvornår vi kommer hjem.
Snart.
Vi skal lige give nogle folk noget mad, og så kommer din far hjem.
Hun siger: "Skal I til Kina?
"Skal I til... Hvor skal I hen?"
Det koster selvfølgelig noget. Jeg mener...
jeg har ikke været der for mine døtre, så meget, som jeg burde. Jeg...
har ikke været der for min kone, så meget, som jeg burde.
Men det er til tider svært.
Vil du have noget mad?
Det formoder jeg.
Har du brødre, søstre her?
-Ja. -Hvor mange?
Jeg har to brødre.
To brødre? Endnu en.
-De er... -Det er godt.
Tak. Min far.
Har han brug for mad? Nej.
Jo, han har meget brug for mad.
Han er i et andet hus.
Okay, vi give mad til folk.
Vil du vise mig hvem det er, der har brug for mad?
Jeg følger efter dig.
Kan du se, hvad han fortalte mig? "Jeg ved, hvem der er sulten."
Det kan være et barn, som viser dig vejen til folk, som mangler hjælp.
Og det har en værdi, som du ikke kan betale.
Her. La señora.
Når du har operationer som denne og kan stoppe hvor som helst
og give folk mad midt på gaden,
det er for mig mit lykkelige øjeblik.
Okay, okay. Hvad end du siger, chef.
Vil du have en tallerken eller ej? Jeg har selv lavet det.
Spiser du det så.
Okay?
-Tak. -Tak.
-Gracias. -Gracias.
Hvis du har behov, kan jeg oversætte.
Jeg taler både engelsk og spansk.
Okay, hvor skal vi hen?
Til en vis grad, roser folk det arbejde, vi gør.
Men vi reagerer aldrig på enhver situation på samme måde,
fordi det ville være for langsomt for os at gøre det.
Nogle gange er omstændighederne ikke de bedste
til den måde, vi brødføder folk,
men vi vil altid brødføde folk uanset hvad.
Men jeg tror, at alle skal bevæge sig hurtigere og hurtigere.
Når alle spørger:
"Hvad skal vi bruge regeringen til?" Det er det, vi skal bruge regeringer til.
Hver dag en lille smule bedre.
Jeg er lidt gnaven. Jeg vil ikke lyve for dig.
Jeg bliver ældre.
Men jeg tror, jeg styrer min gnavenhed.
Der er ingen undskyldning for at være gnaven. Det er kun for...
perfektion af hvad som helst.
Ja, det skal jeg være en lille smule mindre gnaven.
Det er godt. Jeg elsker, at du vil give katten mad.
Vi vil fodre katten.
Angel, du er en skat.
Spiser han kødet?
Angel, tak mand.
-Selv tak. -Hej, du er en god mand.
-Du skal ikke ændre dig, okay? -Det vil jeg ikke.
Men der er flere mennesker i den første og anden gade.
Vi vil give alle mad.
Jeg har behov for at komme hjem igen. Jeg har været væk for længe og...
og det min kones og mit sølvbryllup den første og...
og det er stort.
og jeg skal være der for min kone.
Jeg går igennem så mange forstyrrelser at det er ved at blive skørt,
og min hjerne er helt sådan: "Åh mand."
Hvad skete der?
Jeg løb tør for batteri... For benzin.
Jeg glemte, at vi var løbet tør for...
Vi har været løbet tør de sidste fire timer.
Tekster af: Malene Bjorlow