Downloaded from YTS.MX
OAXACA MEXIKO
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jag fick ett telefonsamtal i januari 1988.
Det hade gjorts en fantastisk upptäckt i Sierra Juárez-bergen-
i östra Oaxaca, Mexiko.
Efter den korta spaningen insåg vi att vi var nåt på spåren.
Omfattningen är helt utan motstycke.
Det finns en enorm ingång högst upp på berget-
och en utgång på botten där floden rinner ut-
mer än 2 700 meter rakt nedanför.
Det gör Cheve, i teorin, till världens djupaste grotta.
Vi är här för att avgöra om en människa kan ta sig igenom hela vägen.
Herregud. Okej.
Det är ett prov för att se till att man vet vad man gör-
innan man går in i grottan. Allt ni ser här finns inne i grottan.
Det är inte påhittat.
Okej.
Försiktigt. Tänk på var den ska sitta.
Banan finns här för att en kille dog inne i grottan.
Han hade aldrig tränat på den sortens klättring.
Så han föll och landade på huvudet.
Sen dess har vi testat alla som kommer hit med den här träningsbanan.
De flesta här är i världsklass. Vissa av dem är nyare, yngre personer.
Bra, byt till firning.
Vi har 40 minuter på oss att göra hela banan.
Men de flesta som är kunniga klarar den på under 20.
Av med utrustningen.
Bortkopplad. 17 blankt.
Det var ett skolexempel, förutom ett eller två moment.
Jag heter Pablo Durana och jag är filmfotografen som ska in i grottan.
Jag har varit på expeditioner på Grönland och Antarktis.
Miljöer som är svåra. Men jag har aldrig varit i en grotta-
som är så här djup, teknisk eller komplicerad.
Det här är sann utforskning och man vet att Cheve är toppen-
av det här stora mysteriet.
Förhoppningsvis upptäcker de passagen som gör det-
till världens djupaste grotta.
Jag bekräftar att vi startar förrådslinjen igen-
förhoppningsvis i morgon eller i övermorgon.
Folk kommer att flytta tillbaka till läger ett och läger två.
Avståndet och djupet för att nå till botten av Cheve-
är unikt bland världens grottor. Det är en enorm ansträngning.
Det krävs tusentals kilo utrustning och flera månaders planering.
Läger ett från baslägret, kom. Är ni där? Vi måste prata med er?
På ytan har vi ett team som packar ihop all mat-
och alla förnödenheter för att se till att allt kommer in-
i den flera dagar långa förrådslinjen så att de kommer ned i grottan.
Borrhålet Skärselden ligger i linje med sump ett.
De senaste 30 åren har vi etablerat en kedja av underjordiska läger-
som leder djupare och djupare in i grottan.
Hela vägen till vår nuvarande frontlinje, ca 5 km från ingången.
Jag kan säga på en gång att de enda som ska till läger fem-
är de vars färdigheter behövs där. Det är ingen trevlig plats.
I år är det nog tio nationer som är inblandade i projektet.
Så vi sätter ihop en organiserad grupp-
av välutbildade individer och hoppas på lite tur.
Det är den sista och yttersta gränsen på jorden och den är äkta vara.
Vi belägrar berget med 60 personer.
Vi har den bästa tekniken och världens bästa grottforskare.
Vårt mål är att visa att grottan är världens djupaste.
Klarar vi oss med en rulle märkband?
- Ja. - Jag kanske måste.
Och mätutrustningen ligger överst. Det var nog allt.
Det blir en aning tungt. 18 kg.
Nu är jag på väg till läger 5-
för att samla teamet för en stor framryckning djupare in i grottan.
- Det är som om vi ska ut i strid. - Det ska vi.
Är alla redo? Då går vi.
Från ingången är det fem timmars resa till det första förrådslägret.
Ingången är stor nog för ett flygplan.
Så det första intrycket är att det är stort.
Och det intrycket håller i sig hela vägen ned.
Själva ingångskammaren är flera hundra meter hög-
innan man kommer ned till den första plattformen.
När man når botten börjar man höra Chevefloden för första gången.
LÄGER 1 1 KM FRÅN YTAN
Ja, den kan vara till nytta djupare ned.
Vi lägger den i uthögen. Nästa gång någon kommer in-
kan ni skicka den till läger 2.
Läger 1 är ett acklimatiseringsläger för folk-
som nyss kommit till berget.
Man får vänja sig vid höjden och den fysiska brutaliteten-
i att släpa tung last upp och ned.
Jag vill spara tre liter frukost.
Ja, det här är läger ett.
Vi har fyra själar här nere med cirka 60 kilo mat på väg mot läger 2.
För att nå fram till läger 2 måste man göra-
en avancerad nedstigning genom ett 152 meter högt vattenfall.
Ska jag vänta på dig där nere?
Det vore toppen om du kunde vänta men jag vill inte att du ska frysa.
Du måste kliva över, gå två meter upp-
till en traverslina. Haka bara fast dig med din kosvans.
Dröj inte där inne, men gör inget dumdristigt heller.
Sten.
Det värsta som kan hända på en expedition är att någon dör.
Det kan jag säga av egen erfarenhet. Det har hänt mig fyra gånger.
När man tittar över kanten vet man att döden stirrar en i ansiktet.
Så man är uppmärksam på allt man gör.
Här vill man inte bryta benet.
Läger 3 och 4 var så långt som vi kom-
i ungefär 20 år tills vi hittade en passage till en ny rutt 2017.
Läger 5 är nu vår frontlinje i utforskningen av grottan.
Fyra hela dagars färd från ytan.
LÄGER 5 FRONTLINJEN
En kollapsad tunnel har satt stopp för alla framsteg härifrån.
Vi måste tänka utanför ramarna här. Att hitta en väg framåt är viktigast.
- Och till att den är av Bill-storlek. - Det är lite svårare att lova.
En väg som inte är i Billstorlek är bättre än ingen väg alls.
- Det håller jag med om. - Den kan vidgas till Bill-storlek sen.
Sean Lewis och Witek Hoffman är våra experter vid frontlinjen nu.
Tanken är som i vilken lagsport som helst.
Man vill ha sina superstjärnor längst fram och alla andra stöttar dem.
Okej, jag har en.
Jag blev intresserad av Cheve när jag kom hit 2018.
Jag jobbar väldigt nära Bill. Vi har jobbat heltid med logistik-
och att organisera data. Jag tror att alla på den här expeditionen-
delar hans dröm.
Om förtruppen hittar en väg genom tunneln-
tror vi att den leder till en ny passage ända ned till botten.
Jag gör en mental kontroll för att se att jag har allt. En slagborr.
- En skruvad känsla av hopp. - Jag har en skruvad känsla av hopp.
Sean är en intressant person. Han var doktorand i fysik.
Han ser det hela som ett matematiskt pussel.
Det finns ledtrådar längs hela vägen.
Man kan följa vinden och vattnet.
Men grottmiljön är som en helt egen varelse.
Sten.
Hallå!
Nu försöker vi få lite rök för att se vart röken tar vägen.
Starkare rök tyder, förhoppningsvis, på större hålrum i klippan.
Röken vill definitivt uppåt.
Vinden verkade riktad uppåt.
Det är ett tydligt tecken på att luften lättare färdas uppåt.
- Man ser hur den rör sig här. - Ja, det är starkt här.
Vinden kan ta sig dit vi inte kan.
Så frågan är om vi kan följa vinden.
Det är ditåt vi ska.
Det är många lösa stenar, så håll er undan.
Nytt territorium är alltid fullt av lösa stenar.
Kan du ta min hjälm?
- Toppen. - Jag vet inte var jag är.
Jag fattar inte hur du gör det här. Det gör jag verkligen inte.
Många här är vana vid att vara under jorden-
i situationer som skulle få många andra-
att känna klaustrofobi eller panik.
Jag vill säga att det är otäckt, men jag blir aldrig rädd.
Det börjar se riktigt bra ut.
Jag ser ett större utrymme ovanför oss, så vi är på rätt spår.
Vi måste upp genom stenblocken för att hitta hålrummet.
Pusselaspekten av grottforskningen är det som gör mig lycklig.
Jag blir aldrig lyckligare än när jag ger mig in i nåt okänt.
För trångt.
Den, den och den här funkar inte.
Jag vill inte göra för många drag och glömma hur vi hamnade här.
- Sånt kan hända och det är otäckt. - Det vill jag inte.
Hur i helsike kom du igenom där?
Vi hoppas att de tar sig in i en stor tunnel utan stenblock.
Om det händer kan vi ha flera kilometer av enorm tunnel-
som leder ned genom berget utan problem.
Vi har något ovanför oss. Jag blir galen.
Vi har kollat fem hål utan framgång.
Men varje gång jag kollar-
kan jag se något större ovanför. Vi har ett hål kvar.
De är på en plats där de hör ett eko Det tyder på en stor kammare.
Jag är så imponerad av deras beslutsamhet. De ger aldrig upp.
- Vad ser du nu? - Det är ett stort rum där framme.
- Stort rum. - Borrhål!
- Jösses. - Välkommen.
Det är allt jag har att säga.
- Det här är ju enormt. - Skön känsla, eller hur?
Det kan vara en av de vackraste salarna i hela grottan.
Nu går vi uppåt!
Att vara den första som sätter sin fot på en helt ny plats-
där ingen har varit förut, är verkligen speciellt.
Särskilt när man vet att man har en hel expedition bakom sig-
och att alla hoppas på en stor upptäckt.
Vi är online och väntar på din information.
Uppfattat, Bill. Det här är borrhålet, kom.
Berätta lite mer om det, tack.
Vi dök upp nära toppen av sluttningen i ett borrhål som nog var-
15 meter högt och ungefär lika brett.
Bra jobbat killar. Vi har ett nytt kort på bordet.
Det här är genombrottet vi har väntat på.
Vi har nu nått en punkt bortom ett stort rasområde-
som stoppade utforskandet i 30 år.
Så ovanligt och så vackert.
Läger 5.5 blir vårt nya brohuvud för utforskning längre in-
än någon någonsin har varit.
Två personer får plats att ligga ned här.
Allt här är vassa och taggiga stenblock.
Det är inte till för människor. Vi fick bygga allt.
Så vi bygger en säng.
Vi gör den platt och fin.
Vi skyddar oss från droppandet.
Det är viktigt att vi gör det bästa av varje dag här-
eftersom expeditionen har begränsad tid och resurser
Vi vill utforska så mycket vi kan varje dag.
Skål för republiken vid 5.5.
Saker torkar visst inte här. Det luktar hemskt.
Det är blött och jag känner lukten av det.
Jag har inga rena kläder. Jag har haft samma strumpor i sängen i tre veckor.
Jag har tre par smutsiga tröjor.
Efter ett tag får man helt enkelt sluta bry sig om det.
Ned ned ned vi gå Ned ned ned vi gå
Ned i hålet med dig nu
Du ser aldrig himlen Jack Du jobbar i en fängelsehåla
Det är en galen känsla att vara här nere i flera dagar.
Man vet att man har 1 500-1 800 meter sten ovan för sig.
Jag tänker mycket på det.
Jag har varit här i sex veckor.
Det är min längsta expedition nånsin.
Jag får lite hemlängtan när jag är borta så här länge.
Det är så lite som är bekant där nere jämfört med ytan.
Allt omkring dig är främmande.
När man läcker ljuset till vardags-
kommer det alltid lite ljus ändå och ögonen anpassar sig.
Men när det är helt mörkt anpassar ögonen sig aldrig.
Man ser ingenting.
Och för mig är det en väldigt bekväm och mysig känsla-
att ha lämnat allt kaos och alla störningar på ytan-
och att kunna fokusera på en enda uppgift.
God natt.
- Är det säkert? - Ja.
Det nuvarande djuprekordet i världen är 2 212 m i grottan Veryovkina-
i Östeuropa.
Om vi tar oss till botten av Cheve slår vi rekordet med mer än 450 m.
Om det visar sig vara huvudvägen måste vi lossa repet och skjuta över det.
När utforskningen av grottan når djupare och djupare-
finns det en hel förrådsinfrastruktur bakom dem-
bestående av allt fler människor-
ju närmare ingången man kommer.
Vi har med oss sju 55-literssäckar med utrustning.
Vi har fyra säckar med klätterutrustning.
Vi måste proviantera läger 3-
och flytta saker framåt och djupare in i grottan.
Det är det här som gör grottforskning unikt. Det är en kollektiv insats.
De jobbar som en armé av myror och fraktar förnödenheter in och ut-
så att de längst fram kan pressa sig framåt.
Det är svårare att gå djupare då varje meter man går framåt-
placerar dig en meter längre bort från ingången.
Vi är nu i ett läge där man lika gärna kunde vara på månens baksida.
Tre, två, ett, noll. Alla motorer är i gång. Start.
Vi lyfter. 32 minuter över.
Som barn ville jag bli astronaut.
Okej, Neil. Vi ser dig gå ned för stegennu.
Så vackert.
Att se Armstrong och Aldrin landa på månen-
var något som brände sig in i mitt psyke.
Houston här. Vi hör er klart och tydligt.
När jag gick i sexan var jag intresserad av naturvetenskap-
och pappa kom hem en jul-
och hav mig ett kemiset. Jag utförde experiment i källaren-
som låg på doktorandnivå i organisk kemi.
Jag var en klassisk nörd. Jag började inte dejta-
förrän mot slutet av college.
Målet var att bli astronaut.
Och i nio år skickade jag in ansökningar.
De gjorde psykologiska och fysiska tester.
Jag fick ett brev om att jag var för självständig för astronautkåren.
Det värdesätter jag än i dag. Jag startade mitt eget företag-
och ända sen dess har jag byggt mitt liv kring utforskning.
Jag är 68 år. Jag har satsat mycket av mitt liv på det här projektet.
Jag vill utforska så mycket som möjligt under min livstid.
Just nu är Cheve den stora utmaningen inom utforskningen på jorden.
Bill har länge vetat om att det här är världens djupaste grottsystem.
Och när man kommer tillbaka år efter år efter år-
utan att nå fram blir man mer och mer fäst vid det.
Cheve kan ge en en bit av en spektakulär tunnel-
och precis när man tror att man hittat rätt väg så tar det stopp.
- Vore det lätt skulle alla göra det. - Då hade vi gjort det för 30 år sen.
Precis. Vad skulle du då göra med ditt liv nu?
- Jag är nöjd där jag är nu. - Jag vet.
Det vore nog en av Bills stora prestationer i livet-
och hans dröm skulle besannas om han såg oss slå-
världsdjuprekordet och nå botten av världen.
Just nu är hela expeditionen fokuserad på att stötta-
människorna vid läger 5.5.
De är våra allra bästa på att hitta nya rutter.
Det jag gör här uppe är att planera i förväg-
och hantera mat, logistik och all utrustning här i baslägret.
Jag skulle kunna gråta nu. Det är så roligt att se er.
Så där. Nu kastar jag selen.
Vi har en elitgrupp där ute som söker ett genombrott.
Förhoppningsvis kan de slå djuprekordet inom några dagar.
Här är det, gott folk. Det här är det öppna gränslandet.
Det är outforskat. Vi måste lista ut hur man går vidare.
Läger 5.5 etablerade vår nya frontlinje i en outforskad passage-
nio kilometer från ytan.
Nu måste tätgruppen hitta en väg ut ur passagen-
som leder djupare in i grottan.
Jag tror att vi ska hitåt.
Det ekar där uppe.
Jag vet inte om det beror på passagen vi precis kom från-
eftersom den är hög och trång.
Corey är en superstjärna när det gäller att hitta oväntade passager-
och sniffa sig fram, som med ett sjätte sinne-
för att hitta vägen framåt i grottan.
All vind som vi tror blåser djupare in i grottan-
rör sig genom passagen. Det är det har vi jagat i en vecka.
- 30 år, ja. - Ganska länge.
Jag kom till Sistema Cheve 2013.
För mig är Cheve ett himmelrike.
Men ibland är det man måste göra helvetiskt.
Vissa grottpassager blir så stora att taket kollapsar.
Till slut kan passagerna fyllas helt, ända upp till taket, med rasmassor.
Herregud. Okej.
Jag tror att vägen framåt är ditåt.
Att korsa ett rasområde-
är som ett kroppspussel där man är omgiven av sten.
Om man går ner i ett hål ser man plötsligt fem till.
Om du går in i ett av de fem kan man få 3-6 alternativ till.
Om en olycka inträffar vid klippklättring-
kan man oftast bli räddad med helikopter.
Men här nere är räddningsmöjligheterna...
...obefintliga.
Jag tror det var här nere.
Grottutforskare återvänder till rasområden om och om igen-
utan att komma igenom. Men en dag, efter tjugo försök-
kan man plötsligt hitta en förtrollad väg-
som leder en till andra sidan raset.
Sen smäller det bara.
Herre min skapare.
Teamet i läger 5.5 rapporterade-
att de äntligen nått in i en stabil klipptunnel.
Vi klarade det.
Vi ska börja utforska området härifrån.
Härifrån är det helt outforskat.
Upplevelsen av att komma ut på en plats som aldrig tidigare skådats-
är det närmaste en annan planet man kan komma här på jorden.
Det är något som är nytt för mänskliga ögon.
Otroligt. Vilken dag.
Vi utforskade ungefär 1,5 kilometer till.
- Bra jobbat! - Vi har passerat det.
Vi klättrade 40 meter. Rakt upp.
Fina, platta områden.
Hårdpackad lera. Det droppar inte mycket.
Det här är en potentiell plats för läger 6.
Det kan vara den bästa tätpositionen inågon grotta justnu.
Godmorgon, Bill. Det här är läger 5.5.
Vi har nåt intressant att berätta.
Varsågod.
Vi har hittat en jättefin plats för läger 6.
Just nu ligger den cirka två timmar från läger 5.5.
Bra jobbat, killar.
Tänk på vad ni behöver från oss för att fortsätta.
Nu har vi tagit den --- tjuren vid hornen.
Läger 6 ligger djupare än nån annan har varit i Cueva Cheve.
Det är den mest avlägsna bivacken någonsin en grotta på jorden.
Förhoppningen är att det är raka vägen härifrån till botten.
Jag har varit ute ett tag, så jag är redo för den stora stöten.
- Vi ses där nere. Ha det så roligt. - Hej då.
Men det tar fem dagar för mig att nå dit från ingången.
Jag vill vara där med dem om den här nya tunneln är den rätta.
Vi ses vid botten.
Medan jag är på väg ner utforskar tätgruppen-
djupare in i grottan än människor någonsin har varit.
FRONTLINJEN
Titta på berggrunden.
Vi har en möjlig väg där uppe.
För en gångs skull delar sig grottan i flera riktningar.
Det kan bli en vändpunkt i Cheves historia.
Det här är verkligen coolt. Det kan gå riktigt bra.
- Det här är Colin. Han är tuff. - Är du redo?
Vi ska utforska grottor tillsammans.
Hur ser det ut där uppe?
- Det är ett fint borrhål. - Vi måste gå in i grottan.
Jag ska titta i den här fickan.
Det var som ---!
Passagen blir större.
Fortsätter den?
Det låter som 5 km borrhål.
Inte illa.
Kammarna vi hittar nu är galet stora.
Vi har en 30 meter hög sal här.
Och salen som Adrian ska upp till är dubbelt så hög.
Lys upp, Adrian.
Det är ett helt --- enormt berg.
- Vad tycker du? - Det är fantastiskt.
Cheve är ohejdbar.
Ohejdbar!
Hålet är 60 meter högt-
och 50 meter brett.
Det här är nog en av de bättre grottdagarna-
jag haft i hela mitt liv.
- Vi slog Cheve-djuprekordet. - Ja, vi gjorde grottan djupare idag.
Vägen är vidöppen och öppen
När man sjunger blir det som en kör i grottan.
Så vi döpte salen till Harmony Hall.
1,5 KM BAKOM TÄTGRUPPEN
Ännu en dag i smutsen.
Ja, jag har sovit gott. Men jag har smärtor jag inte hade förut.
Om vi fortsätter i den här takten ger musklerna upp helt till slut.
Men jag antar att vi kan resa oss tills kakaon tar slut.
Kom igen, läger 6. Säg att ni har nåt.
- Läger 6 till baslägret. - Här kommer det.
Hej, Bill. Vi gjorde grottan djupare och kartlade 2,1 kilometer igår.
Härligt. Är det linjärt eller labyrintliknande?
Både och.
Vi hade varit i en enorm sal och plötsligt kom vi-
till en liten tunnel med en vattenfylld bassäng.
Där slutade grottan.
Det var en sump. En plats där vattnet når upp till taket.
Men där fanns hopp.
Det finns en enorm kupol här med en möjlig ingång där uppe.
Det finns en möjlig väg där.
Uppe på väggarna fanns tunnlar.
Problemet var att tunnlarna satt väldigt högt upp.
Planen var att ge allt och klättra upp.
Det verkar vara det bästa alternativet.
Hur högt upp på väggen är det som högst?
Den sträcker sig ungefär 40 meter rakt upp.
Det är långt upp.
Vi blir visst tvungna att klättra.
Vi ses på andra sidan.
Ingen har lyckats hitta en väg framåt.
Det enda vi kan tänka oss är att vi måste försöka-
oss på en extremt hög klättring med överhäng.
Vi är tvungna om det här ska bli världens största grotta.
LÄGER 6
- Vad tycks om läger sex, Bill? - Av det jag hört att döma...
...har någon pysslat med ingenjörskonst här.
Det har sin charm.
- Är det här klättringen? - Ja, överdelen.
Jag håller med Corey om att allt tyder på att det är den kammaren.
Det är dit vi måste gå. Dagarna går.
Vi måste ut dit nu.
Vanligtvis brukar jag hålla mig i bakgrunden-
och låta alla göra sin grej, men nu är vi i ett läge-
att vi kan tvingas bryta om vi förlorar en dag.
Det vi gör här i Cheve kräver en enorm belägringsinsats.
En enorm expedition och jag har på sätt och vis haft-
en sekundär ledarskapsroll.
Om Bill ska vara under jorden måste någon ta ansvaret-
och vara på ytan. Han har bett mig och Bev att sköta det.
Så jag måste upp till ytan.
Det gillar jag givetvis inte men det är så det är.
Det är en laginsats och alla i expeditionen-
har den mentaliteten även om vi har olika åsikter om hur saker bör göras.
Det värsta är att behöva lämna en upptäckt när den utforskas.
Spänningen är inte bara det första ögonblicket.
Spänningen är även upplevelsen av kartläggningen under resans gång.
Det är stort att få vara en del av projektet och flytta fram gränserna.
Det tar sex timmar att ta sig dit där det händer.
Gör inget som får en sten att ramla ner på oss.
Om jag hör nåt som rör sig vill jag att du sticker därifrån.
Vi ska in på orört territorium.
Man kan kliva på en sten stor som ett hus som börjar rulla.
Det har hänt mig.
Men jag har ett mål och det är att bevisa att det här-
är världens djupaste grotta. Den titeln finns där ute-
och vi är i ett läge där vi kan ta den.
Vi ser oss omkring.
Vi är, skulle jag tro, vid platsen för läger 7.
Man kunde, vagt, urskilja ett vitaktigt tak.
Vita kristaller som tyder på en tunnel där uppe-
med ett luftflöde.
Vi slog läger 7 på den platsen så att vi kunde vakna upp-
och klättra uppför väggen in i kammaren och fortsätta in.
Vi har en dags mat. Vi har ont om utrustning.
Ingen har slagit läger så långt in i en grotta förut.
Vi har ett enormt logistikproblem. Det kan ta 7-10 dagar eller mer-
för att få ned förnödenheter till botten. Då kan det vara för sent.
Man känner avlägsenhetens tyngd när man är där nere.
Men man måste inse att det här är värdefulla möjligheter.
Det är ett privilegium att få vara här.
Ingen har varit längre norrut-
i det här grottsystemet. Och med lite tur...
...hittar vi en väg framåt där uppe.
Vi får nog klättra upp dit.
Klättringen är vår sista chans att hitta ut ur salen-
och djupare in i grottan.
Vi letar efter ett sätt att ta oss upp i hålet-
60 eller 70 meter upp som ser ut att vara en väg framåt.
Då kör vi.
Nu när vi är här ser vi två vattenfall-
som kan vara en kortare väg upp och kräva färre bultar.
Jag kan inte förutspå något nu. Vi får prova alla vägar.
En av dem kan vara den som funkar.
- Hur mycket rep har vi där uppe? - Ungefär 40 meter.
Vi börjar få ont om resurser. Mat, klätterbultar och rep.
Hur många har du där? Några extra karbinhakar.
- Sex. - Är det allt?
Är vi redo?
Hela teamet räknar med oss så vi bränner alla resurser vi har.
Bill är som gjord för det här. Han har optimismen-
och beslutsamheten för att lyckas med sånt här.
Det krävs en viss personlighet och Bill är unikt beslutsam.
Det måste finnas en väg ut. Det kommer in för mycket luft-
så det måste finnas hål i talet som kan leda oss vidare.
Vi måste ta oss upp och ge teamet ett svar.
Man är långt bortom all undsättning. Om man har en akut skada-
som ett öppet benbrott. så är det verkligen kört.
Vi är så långt ned att en räddning är omöjlig.
Jag var så rädd att jag fick säga till mig själv att fokusera-
på vad jag höll på med för det var bara dålig sten och lera överallt.
Det fanns knappt några fästpunkter för bultarna.
Under tiden tittar jag nerifrån och lyser uppåt-
för att se vart vi är på väg. Det är så mörkt i salen-
att vi inte ens ser vart vi försöker klättra.
Det är en av utmaningarna med att klättra så här. Man ser inget.
Utan knut, fem meter!
Fem meter. Okej. Tack.
Vi hade inte nog med rep. Det var bara hälften-
av vad vi behövde. Och man börjar bli trött i benen.
Man kan inte hänga i en sele hur länge som helst i en sån position.
Jag insåg jag att vi behövde placera ut sex eller åtta bultar till.
Då sa Gilly att jag bara hade tre meter dynamiskt rep kvar.
Det finns ingen enkel utväg-
förutom att hänga i en enda låsbult 55 meter från golvet och lita på-
att den lösa stenen håller för bulten.
Just då var det många tankar som bara komplicerade saken.
Vi nådde öppningen med väldigt lite rep över.
Okej!
Jag blev äntligen klar med den sista biten...
...men där hittade jag tyvärr bara en vägg.
Då kör vi.
Herregud.
- Nå? - ---.
Då så.
Det var det. Vi har slut på bultar och rep.
Och vi kan inte friklättra ned där.
Det här är slutstationen. Vi har slut på förnödenheter och alternativ.
Vi och några av världens bästa grottkrypare lade hela april-
på det här och vi misslyckades.
Den klättringen skulle ju funka. Jag slösade mycket resurser på den.
Jag önskar att jag hade 3D-syn som trängde igenom klippan-
så att jag kunde se in där.
Man besegrar aldrig något här nere. Grottan besegrar dig.
Så man går tillbaka och säger: "Hur gör vi nästa gång?"
- Nu drar vi. - Det var en bra sista dag.
Jag är helt övertygad om att det är möjligt-
att slå världsdjuprekordet här.
Om man tror att nåt finns där, om man tror att det är värt att göra-
så fortsätter man att försöka tills man klarar det eller dör.
Det som hände i år som jag ser som episkt-
var att vi upptäckte 20 km av gigantiska nya tunnlar-
som saknar motstycke i den här grottan.
Det råder ingen tvekan om att projektet fortsätter.
Det är ett projekt för flera generationer som lockar-
just för att det är den svåraste som finns just nu-
när det gäller utforskning.
- Hola! - Hola, min vän.
Hola, min vän.
Det är skönt att vara tillbaka i baslägret. Ja.
- Hej, hur är det? - Bra.
Det blir skönt att slippa ha de här kläderna varje dag.
Jag har nog mest ont i ryggen just nu.
Cheve är den första grotta jag har varit i-
och det var en fantastisk upplevelse.
Jag älskar att filma expeditioner där man inte vet vad resultatet blir.
Man hittar inte på. Det här är riktig utforskning.
Jag känner mig lyckligt lottad.
Jösses.
Om vi fick det här under jorden skulle vi vara kvar där nere.
Jag vill vara här-
vid det speciella ögonblick då vi lyckas-
fullborda hela utforskningen, från ingång till utlopp.
Det blir speciellt och värt att vara här för.
Och det kommer att hända.
Oavsett om det händer om ett år, två år eller tio år, så händer det.
Det här kommer att bli världens djupaste grotta.
Text: Mattias Andersson