Downloaded from YTS.MX
OAXACA, MEXIC
Official YIFY movies site: YTS.MX
În ianuarie 1988 am primit un telefon.
S-a făcut o descoperire uimitoare în munţii Sierra Juárez
din estul statului Oaxaca, Mexic.
Până la sfârşitul scurtei cercetări, ne-am dat seama că găsiserăm ceva
de o amploare fără precedent.
E o intrare masivă în vârful muntelui
şi o ieşire în partea de jos, pe unde curge râul,
la peste 2.700 de metri mai jos, pe verticală.
Teoretic, Cheve e peştera cea mai adâncă din lume.
Urmează să aflăm dacă un om poate sau nu să o parcurgă.
Doamne ! Bine.
Nu e chiar un traseu de curse.
E un test, verifici dacă ştii ce faci,
înainte să intri în peşteră. Tot ce vedeţi,
fiecare din aceste manevre complicate se fac în peşteră.
Nu e o născocire.
Bine.
Ai grijă ! Gândeşte-te unde va ajunge !
Traseul ăsta are legătură cu un tip care a murit aici.
A venit, nu se antrenase niciodată pentru coborâri cu frânghia
şi a căzut în cap.
De atunci, am instituit acest curs de alpinism,
pentru a-i testa pe toţi.
Majoritatea sunt de talie mondială. Unii sunt la început.
E bine. Acum fă rapel !
Avem un timp nominal de 40 de minute pentru tot traseul,
dar majoritatea celor iscusiţi vor fi mai rapizi.
Desprinde clemele !
Gata ! Unu, doi ! Fix 17 secunde.
A fost ca la carte, mai puţin una sau două detalii.
Sunt Pablo Durana, cameramanul care intră în peşteră.
Am fost în expediţii în Groenlanda, în Antarctica,
în medii dificile.
Dar n-am mai fost într-o peşteră
atât de adâncă, tehnică sau complicată.
E o adevărată explorare. Cheve este vârful
acestui mare mister.
Să sperăm că vor descoperi pasajul care face din ea
cea mai adâncă peşteră din lume.
Confirm că vom reporni lanţul de aprovizionare,
să sperăm că mâine, iar dacă nu, poimâine.
Oamenii se vor întoarce la Tabăra 1 şi la Tabăra 2, să aştepte trenul.
Distanţa şi diferenţa de nivel până la fundul peşterii
o fac unică în lume. E un efort imens.
Trebuie mii de kilograme de echipament şi luni de zile
pentru a plănui cum să ajungem aici.
Tabăra unu, tabăra de bază. Terminat.
Sunteţi pe fir ? Trebuie să vorbim cu voi.
La suprafaţă e o echipă care împachetează toată mâncarea.
toate proviziile, pentru ca totul să ajungă
la lanţul de aprovizionare pentru mai multe zile, în peşteră.
Deci puţul de golire e aliniat cu bazinul unu.
În ultimii 30 de ani, am creat un lanţ de tabere subterane
tot mai în adâncul peşterii,
până la linia frontului actual de explorare,
la aproximativ cinci kilometri de intrare.
Cei care vor să meargă la Tabăra 5
să ştie că singurii care merg la Tabăra 5
sunt cei de care e nevoie în mod special acolo.
Bine. Nu e un loc plăcut.
Anul acesta sunt implicate zece naţiuni în proiect.
Deci va acţiona o echipă organizată,
oameni bine instruiţi şi cu ceva noroc.
E ultima frontieră terestră şi e reală.
Am asaltat muntele. Suntem 60 de oameni,
avem cea mai bună tehnologie şi cei mai buni speologi din lume.
Scopul e să facem această peşteră cea mai adâncă din lume.
Rezolvăm cu o rolă de bandă adezivă ?
- Da. - Poate va trebui să...
Trusa de cercetare deasupra şi gata.
E cam grea. Are 40.
Acum merg spre linia întâi, în Tabăra 5,
să conduc echipa din faţă mai în adâncul peşterii.
- Parcă pornim în bătălie. - Aşa şi e.
Toată lumea e gata ? Să mergem.
De la intrare, fac cinci ore până la prima tabără de aprovizionare.
Asta e o intrare la care pluteşti ca avionul.
Prima impresie e că e mare
şi îţi lasă impresia asta până jos.
Doar sala de la intrare are câteva sute de metri,
apoi coborâm prin pardoseală spre prima lungime de frânghie.
Când ajungi jos, începi să auzi râul Cheve, pentru prima oară.
TABĂRA 1 1 KM DE LA SUPRAFAŢĂ
Da, sigur ne-ar fi de folos mai în adânc.
O punem în grămadă şi data viitoare vine cineva.
Treceţi-o pe lista lor pentru Tabăra 2.
Tabăra 1 e o tabără de aclimatizare
pentru cei abia sosiţi pe munte.
Te adaptezi la altitudine,
te obişnuieşti cu dificultatea fizică a transportării
încărcăturilor grele în sus şi în jos.
Vreau să economisesc trei litri de mâncare.
Sunt Tabăra 1. Avem acum
patru oameni şi 60 kg de hrană în drum spre Tabăra 2.
Pentru a coborî în Tabăra 2, se impune
o coborâre tehnică pe o cascadă subterană de 150 m.
Vrei să te aştept acolo ?
Oricând te simţi în stare să aştepţi ar fi minunat,
dar nu vreau să ţi se facă frig.
Va trebui să traversezi, să urci doi metri.
Acolo e linia transversală. Prinde-o cu două lonje.
- Nu folosi un blocator ! - Bine.
Nu zăboviţi acolo, dar nici să nu faceţi ceva nesăbuit.
Piatră !
Cel mai rău lucru posibil într-o expediţie e să moară cineva.
Spun asta din experienţă personală. M-am confruntat cu asta de patru ori.
Când te uiţi peste margine, ştii că atunci
eşti faţă în faţă cu moartea.
Trebuie să fii atent la tot ce faci.
Nu e bine să-ţi rupi un picior aici.
Taberele 3 şi 4 au fost limita la care am ajuns
timp de 20 de ani, până când am găsit o rută nouă în 2017.
Acum Tabăra 5 este prima linie a explorării.
Am călătorit patru zile de la suprafaţă.
TABĂRA 5 - LINIA ÎNTÂI
Prăbuşirea unui tunel a oprit înaintarea aici.
Trebuie să gândim inovator.
Întâi trebuie să găseşti o cale, apoi să cercetezi.
- De ce să pierdem vremea ? - Să încapă Bill, te rog !
Asta e mai greu să promit.
Cred că o rută pe care Bill nu încape e mai bună decât niciuna.
Sunt de acord. Pot fi mărită mai târziu.
- Poate fi adaptată. - Da.
Sean Lewis şi Witek Hoffman sunt experţii noştri din prima linie.
E ca în orice joc.
Vrei vedete în frunte, susţinute de toată lumea.
Am una.
Am devenit interesat de Cheve când am venit prima oară, în 2018.
Colaborez strâns cu Bill.
Am lucrat aproape tot timpul la coordonarea logisticii,
la organizarea datelor şi toţi membrii expediţiei sunt aici
fiindcă îi împărtăşim visul.
Dacă prima echipă găseşte o cale prin tunelul prăbuşit,
credem că ea se va conecta la un nou pasaj, care duce
până jos de tot.
Verific în gând dacă am tot ce-mi trebuie.
Am o bormaşină.
- O speranţă exagerată. - Am o speranţă exagerată.
Sean e un personaj interesant. Era masterand în fizică.
Vede asta ca pe un puzzle matematic.
Există indicii la fiecare pas.
Poţi urma vântul, poţi urma apa.
Dar, de fapt, mediul peşterii e autonom.
Piatră !
Salut !
Vrem să facem fum şi să vedem încotro se duce.
Cu cât e mai puternic, cu atât sperăm să fie mai mari spaţiile.
Fumul sigur vrea să urce.
Curentul părea ascendent.
E un indiciu că există cale mai uşoară de a călători
pentru aerul de mai sus.
- Se vede că o ia încoace. - Da, e puternic !
Vântul poate ajunge unde noi nu putem.
Întrebarea e dacă putem urma direcţia vântului.
Urcă, aşa că o vom lua şi noi în direcţia asta.
Sunt multe pietre desprinse, aşa că staţi mai în spate.
Teritoriul necălcat e mereu plin de pietre căzute.
Îmi aduci casca ? Nu vreau s-o pierd.
- Super ! - Habar n-am unde sunt.
Nu înţeleg cum faci asta. Chiar nu înţeleg.
Mulţi de aici sunt obişnuiţi să trăiască în subteran
în situaţii care i-ar face pe mulţi alţii
să fie copleşiţi de claustrofobie sau de panică.
Aş spune că e înfricoşător, dar eu nu mă sperii.
Începe să arate bine.
Văd un spaţiu mai mare deasupra, deci suntem pe drumul cel bun.
Trebuie să urcăm printre bolovani până la spaţiul mare.
Îmi place partea enigmatică a căţăratului în peşteri.
Nu voi fi niciodată mai fericit decât atunci când mă afund în necunoscut.
E prea strâns.
Aia nu merge, aia nu merge, asta nu merge.
Nu vreau să fac prea multe mişcări şi să uit cum am ajuns aici.
- Se întâmplă şi e înfricoşător. - N-aş vrea să se întâmple asta.
Cum naiba ai încăput pe acolo ?
Marea speranţă e că vor intra într-un tunel fără bolovani.
Dacă se întâmplă asta, putem avea mai mulţi kilometri de tunel
care să coboare fără probleme.
E ceva deasupra care mă scoate din minţi.
Am verificat cinci găuri. Niciuna nu dă nicăieri.
Dar, oricând verific, e un spaţiu mic
şi văd ceva mai mare deasupra. Mai avem o gaură de verificat.
Se află într-un loc unde aud un ecou
ce indică existenţa unei încăperi mari.
Sunt impresionat de hotărârea lor. Nu se opresc.
- Ce vezi acum ? - În faţă e o sală mare.
- O sală mare ! - Un puţ !
- Doamne ! - Bine-ai venit !
Asta e tot ce am de spus.
- E imensă. - E un sentiment plăcut, nu ?
E printre cele mai frumoase săli din toată peştera.
Acum urcăm.
Să fii prima persoană care păşeşte într-un loc nou,
unde n-a mai fost nimeni, e ceva deosebit.
Mai ales când ştii că ai o întreagă expediţie în spate
şi toţi speră că vor face o mare descoperire.
Suntem online şi aşteptăm orice ne vei spune.
Am înţeles, Bill. Aici Puţul, terminat.
Dă-mi detalii, te rog !
Am ieşit în vârful pantei, într-un puţ care probabil
are 15 metri înălţime şi cam aceeaşi lăţime.
Bravo, băieţi ! Încă un as în mânecă.
Aceasta e descoperirea pe care o aşteptam.
Acum am trecut de zona cea amplă, dificilă,
care oprise explorarea timp de 30 de ani.
E foarte bizar şi foarte frumos !
Tabăra 5.5 va fi noul cap de pod pentru explorarea peşterii
mai în adânc decât a mai ajuns cineva.
Încap două persoane întinse pe jos.
Peste tot sunt bolovani ascuţiţi, neregulaţi.
Nu e un loc primitor. A trebuit să construim totul.
Facem patul ăsta.
Îl facem neted şi frumos.
Ne protejăm de picături.
E important să profităm din plin de fiecare zi
pentru că expediţia are resurse şi timp limitat,
şi vrem ca frontiera să fie explorată în fiecare zi.
Trăiască republica 5.5 !
- Lucrurile nu se prea usucă. - Nu, miroase groaznic.
E udă şi deja se simte asta şi miroase.
N-am haine curate.
De trei săptămâni port aceleaşi şosete în pat.
N-am decât trei cămăşi murdare.
După o vreme, pur şi simplu trebuie
să nu-ţi mai pese de asta, dar...
Jos, jos, tot mai jos Jos, jos, tot mai jos
În gaură, tot mai jos
Jack, nu vezi niciodată cerul Şi lucrezi într-o temniţă
Să fii la zile distanţă de suprafaţă îţi creează o senzaţie ciudată.
Ştii că deasupra ta sunt 1.500- 1.800 m de rocă.
Mă gândesc mult la asta.
Sunt aici de şase săptămâni.
E cea mai lungă şedere a mea într-o expediţie.
Mi se face puţin dor de casă când lipsesc atâta timp.
Aici foarte puţine lucruri sunt familiare, faţă de suprafaţă.
Totul în jur e străin.
În viaţa normală, când stingi lumina,
apare o lumină de altundeva şi ochii ţi se obişnuiesc.
Când e întuneric complet, ochii nu ţi se obişnuiesc niciodată.
Nu vezi nimic.
Pentru mine, e o senzaţie confortabilă,
am lăsat în urmă tot haosul şi perturbările de la suprafaţă,
viaţa haotică de zi cu zi, şi mă concentrez la un singur lucru.
Noapte bună.
- Putem urca ? - Da.
Recordul actual la adâncime e de 2.177 m în peştera Veryovkina
din Europa de Est.
Dacă ajungem la baza lui Cheve, doborâm recordul cu peste 450 m.
Dacă asta e ruta principală,
vom desprinde frânghia şi o vom împinge.
Pe măsură ce pătrundem tot mai în adâncul peşterii,
în spate e o infrastructură de aprovizionare
formată din mai multe persoane,
pe măsură ce ne îndepărtăm de intrare.
Am adus saci cu echipament cu un volum de 755 l
şi avem vreo patru saci cu echipamente de căţărat.
Ştiu că va trebui să reaprovizionăm Tabăra 3
şi să continuăm să avansăm în peşteră.
Prin asta se diferenţiază explorarea peşterilor. E un efort colectiv.
Lucrează ca o armată de furnici, cară provizii de colo-colo,
ca oamenii din faţă să poată înainta.
E tot mai greu să înaintezi, fiindcă, cu fiecare metru,
eşti cu un metru mai departe de intrare.
Acum am ajuns într-un punct care e ca partea nevăzută a Lunii.
Trei, doi, unu, zero ! Toate motoarele sunt pornite.
Decolează cu 32 de minute întârziere.
Când eram mic, voiam să mă fac astronaut.
Neil, te vedem coborând pe scară.
E minunat !
I-am văzut pe Neil Armstrong şi pe Buzz Aldrin aselenizând.
Asta mi-a rămas întipărit în minte.
Aici Houston, văauzimclar.Terminat.
În clasa a şasea mă interesa ştiinţa.
Tata a venit acasă de Crăciun şi mi-a luat
o truse de chimie. Făceam experimente
de chimie organică la nivel de licenţiat, în subsolul casei mele.
Eram tocilarul clasic. Nu am mers la întâlniri
până spre finalul facultăţii.
Obiectivul meu era să devin astronaut.
Timp de nouă ani am trimis cereri de înscriere.
Ne dădeau teste psihologice şi fizice.
O scrisoare mi-a transmis că-s prea independent
pentru a deveni astronaut, ocupaţie pe care încă o preţuiesc.
Mi-am înfiinţat o companie.
De atunci, mi-am construit viaţa pornind de la explorări.
Am 68 de ani. Am investit mult în acest proiect.
Vreau să fac cea mai mare explorare din viaţa mea
Peştera Cheve este provocarea în explorare, acum, pe Terra.
Cred că Bill ştie că e cel mai adânc sistem de peşteri din lume
de multă vreme şi am revenit an după an.
Dacă nu ajungi la capăt, te ataşezi şi mai mult de peşteră.
Cheve îţi va oferi un tunel spectaculos,
iar apoi, chiar când crezi că ai biruit, nu mai poţi înainta.
Dacă ar fi uşor, toţi ar face-o.
Dacă era uşor, o făceam acum 30 de ani.
Exact. Ce ai face acum cu viaţa ta ?
- Sunt mulţumit de situaţia mea. - Ştiu.
Cred că ar fi una dintre marile realizări ale lui Bill
şi împlinirea unui vis, dacă ne-ar vedea
doborând recordul mondial şi ajungând la fundul lumii.
Pe moment, întreaga expediţie se concentrează pe misiunea
celor din Tabăra 5.5.
Aceşti oameni sunt printre cei mai buni căutători de rute.
Ştiu cum să planific dinainte ce voi face dincolo,
hrană, logistică şi tot echipamentul din tabăra de bază.
Îmi vine să plâng.
Mă bucur să te văd.
Aşa. Am scăpat de hamuri.
Avem o echipă grozavă care înaintează acolo.
Sperăm că în următoarele zile vor fi coborî,
depăşind recordul mondial de adâncime.
Iat-o, oameni buni ! E frontiera larg deschisă !
E neexplorată. Dă-ţi seama cum să reuşeşti !
Tabăra 5.5 a creat un nou front într-un pasaj neexplorat,
la nouă kilometri adâncime.
Prima echipă trebuie să găsească o ieşire din pasaj,
care să ducă mai adânc în peşteră.
Cred că mergem pe aici.
E un ecou puternic acolo, sus.
Nu ştiu dacă e de la pasajul din care tocmai am ieşit,
pentru că e înalt şi îngust.
Corey e un superstar dovedit când vine vorba de a găsi o trecere
unde nu te-ai aştepta.
Detectează cu al şaselea simţ
unde duce peştera şi unde e intrarea în ea.
Vântul pe care ne aşteptăm să-l simţim, intrând mai adânc în peşteră,
trece prin acest pasaj.
Exact asta căutam de o săptămână.
- De 30 de ani. - Da, de mult.
Am venit prima dată la sistemul de peşteri Cheve în 2013.
Pentru mine, Cheve e raiul.
Dar sunt momente când trebuie să treci prin iad.
Unele pasaje din peşteri sunt atât de mari, încât tavanele cad.
Pasajele se pot umple până la urmă singure.
Uneori rocile prăbuşite ajung până la tavan.
Doamne ! Bine.
Cred că putem merge pe acolo.
Să treci printr-o zonă prăbuşită
e ca un puzzle corporal, eşti înconjurat de pietre.
Dacă intri brusc într-o gaură, urmează alte cinci.
Dacă intri în vreuna din astea cinci,
ai putea avea între trei şi şase opţiuni de a înainta.
Când faci alpinism, dacă are loc un accident,
de obicei sunt elicoptere de salvare.
Şansele unei salvări aici sunt...
inexistente.
Cred că era pe aici.
Speologii se întorc în zonele cu tavane prăbuşite, iar şi iar,
nu reuşesc să treacă, iar într-o zi, după 20 de tentative,
prin grămada prăbuşită e un traseu magic
care te duce de cealaltă parte a grămezii.
Şi apoi...
Doamne !
Echipa din Tabăra 5.5 relatase
că au intrat în sfârşit într-un tunel solid de stâncă.
Am reuşit.
Vom începe să analizăm de aici.
De aici încolo e complet neexplorat.
Experienţa de a pătrunde într-un spaţiu care n-a mai fost văzut
e ca şi cum ai călători pe altă planetă.
E ceva nou pentru un om.
Incredibil ! Ce zi !
Am cercetat aproximativ un kilometru şi jumătate.
- Bravo ! - Nu, am trecut de asta.
Am urcat 40 m.
Sunt zone plane, frumoase.
E argilă compactă, nu par să fie multe scurgeri.
Aici ar putea fi tabăra 6.
Pare cea mai bună pistă dintr-o peşteră,
pe pământ, acum.
Bună dimineaţa, Bill. Aici Tabăra 5.5.
Avem noutăţi interesante.
Te ascult.
Am găsit un loc superb pentru Tabăra 6.
Acum e la vreo două ore de Tabăra 5.5.
Bravo, băieţi !
Gândiţi-vă de ce aveţi nevoie mai departe.
Ne vedem acolo peste un an.
Acum am prins taurul de coarne.
Tabăra e la adâncimea maximă la care s-a ajuns în peştera Cheve.
Este cel mai izolat bivuac folosit vreodată într-o peşteră de pe Terra.
Sper că vom avea drum drept de aici până jos.
Sunt afară de ceva vreme, aşa că sunt pregătit pentru marea încercare.
Ne vedem jos.
- Pa ! - Pa ! Distracţie plăcută !
Plecând de la intrare, durează cinci zile ca să ajung acolo,
alături de ei şi vreau să fiu acolo
dacă noul tunel e cel coborâtor.
Ne vedem jos.
În timp ce eu cobor, echipa din frunte explorează
mai adânc în peşteră decât au intrat oamenii vreodată.
LINIA FRONTULUI
Priviţi roca de bază !
Avem o pistă acolo.
Pentru prima dată, peştera se răsfiră în mai multe direcţii.
E un posibil moment de cumpănă în istoria peşterii.
E grozav. Am putea avea un pasaj bun, tot înainte. El e Colin.
- Eşti gata ? - E un tip grozav.
Explorăm peşteri împreună.
Care e situaţia, amice ?
- E un puţ simpatic. - Ar trebui să mergem pe aici.
Voi explora buzunarul ăsta.
Sfinte... !
Pasajul se lărgeşte.
Continuă, nu ?
Pare să fie un tunel de cinci kilometri.
Nu e rău.
Sălile pe care le descoperim acum sunt incredibil de mari.
Asta are 30 m înălţime.
Sala în care intră Adrian e de două ori mai înaltă.
Lumineaz-o, Adrian !
Să fiu al... ! E un munte uriaş.
- Ce părere ai ? - E uimitor.
Cheve nu se mai termină.
Nu se mai opreşte !
Puţul e înalt de 60 m.
E lat de de 50 m.
Cred că e una dintre cele mai bune zile de explorat
pe care le voi avea în toată viaţa mea.
- Am bătut recordul de adâncime aici. - Da, am găsit o sală mai adâncă.
Calea aceasta e largă şi deschisă.
Când cânţi, parcă e un cor în peşteră.
Am numit-o Sala Armoniei.
Calea e largă şi deschisă
LA 1,5 KM ÎN SPATELE ECHIPEI DIN FRUNTE
Încă o zi în ţărână !
Da, am dormit bine, dar am avut dureri pe care nu le aveam.
Dacă o ţin tot aşa,
ne vom trezi şi vom spune că muşchii nu ne mai funcţionează.
Cred că încă ne putem ridica până rămânem fără cacao, nu ?
Haide, Tabăra 6 ! Spune-ne că ai găsit ceva !
- Tabăra 6 către tabăra de bază ! - Începem.
Salut.Am înaintat în peşteră
şi am cartografiat 2,1 km ieri.Terminat.
Foarte frumos. E liniar sau ca un labirint ?
Ambele.
Eram într-o sală imensă şi, brusc, a devenit aşa.
E unn mic tunel, iar la fund era apă.
Acesta a fost capătul acelei peşteri.
Era un colector, un loc unde apa se adună până la tavan.
Dar exista speranţă.
E un dom uriaş aici, cu un posibil pasaj tot dinspre acolo.
Avem o pistă.
În ziduri se deschideau tuneluri.
Problema era că tunelurile erau foarte sus.
Planul nostru era să atacăm urcuşul în forţă,
fiindcă părea cea mai bună opţiune.
La ce distanţă maximă eşti pe perete ?
Ajunge cam la 40 m pe verticală. Terminat.
E mult până sus.
Se pare că trebuie să urcăm.
Ne vedem pe partea cealaltă.
Nimeni n-a reuşit să găsească o cale de a merge mai departe.
Nu putem decât să încercăm
un urcuş extrem de înalt.
Ca să fie cea mai mare peşteră,
pe acolo trebuie să mergem.
TABĂRA 6
Ce zici de Tabăra 6, Bill ?
Pe baza poveştilor pe care le-am auzit,
cineva a făcut inginerie serioasă.
Da, are farmec.
- Aici, sus, e urcuşul ? - Da, partea de sus.
Sunt de acord cu Corey, toate indiciile indică sala asta.
Pe acolo trebuie mers. Da, zilele trec.
Trebuie să mergem acolo.
În mod normal, ar trebuie să stau în urmă,
să-i las pe toţi să-şi facă treaba, dar acum suntem
în punctul unde, dacă pierdem o zi, ratăm şansa de a coborî mai mult.
Ceea ce facem noi în peştera Cheve necesită un atac de proporţii.
E o expediţie uriaşă, iar eu am
rol de lider secundar în multe privinţe.
Ca Bill să intre în peşteră, cineva trebuie să fie responsabil,
la suprafaţă. Ne-a rugat pe mine şi pe Bev să facem asta.
Da, trebuie să merg la suprafaţă.
Desigur, asta nu mă bucură, dar aşa stau lucrurile.
E un efort de echipă şi cred că toţi membrii expediţiei
gândesc aşa, chiar dacă unii
avem diferite opinii despre cum ar trebui procedat.
Cel mai rău e să părăseşti o peştereă în timpul explorării.
Entuziasmul nu e doar în primul moment,
ci constă în experienţa cartografierii pe măsură ce înaintezi
şi te întrebi ce urmează după curbă.
E minunat să fac parte din proiect
şi să am privilegiul să depăşesc acea frontieră.
Durează şase ore ca să ajungi la locul incitant.
- Să nu dărâmi o piatră peste noi. - Voi încerca din răsputeri.
Dacă aud că mişcă ceva, vreau s-o ştergi !
Pătrundem pe teritoriu neexplorat.
Poţi să calci pe o piatră cât casa şi să se răstoarne peste tine.
Mi s-a întâmplat asta.
Dar eu am un plan: să dovedesc că aceasta este, oficial,
cea mai adâncă peşteră din lume, fiindcă trebuie explorată
şi suntem într-o poziţie în care putem reuşi.
Să cercetăm zona.
Cred că ne aflăm, oficial, la locul Taberei 7.
Se vedea vag ceva alb deasupra,
cristale albe, care sugerau existenţa unui tunel
prin care trecea un flux de aer.
Am instalat Tabăra 7 acolo, ca să ne trezim dimineaţa,
să urc pe peretele sălii, să intru în tunel şi să înaintez.
Avem mâncare pentru o zi. Ne lipsesc materialele de ancorare.
Nimeni nu a mai campat atât de departe într-o peşteră.
Avem o problemă logistică uriaşă. Ar dura între şapte şi zece zile
pentru a duce cele necesare în adâncul peşterii.
Ar fi deja prea târziu.
Povara mentală a izolării te apasă când eşti acolo.
Dar trebuie să înţelegi că acestea sunt oportunităţi preţioase.
E o onoare să fim aici acum.
Sincer, e cel mai nordic capăt în care ajuns cineva
în acest sistem de peşteri, şi, cu puţin noroc,
vom găsi o cale să înaintăm.
Cred că vom urca acolo.
Urcuşul e ultima şansă de a găsi o ieşire din sala asta
şi de a coborî în adâncul peşterii.
Vrem să găsim o cale de a ajunge sus, în tunel.
la 60-70 de metri spre tavan,
care pare să fie principala continuare a peşterii.
Pornim.
Aici, vedem două cascade.
Pot fi un drum mai scurt, cu mai puţine pitoane.
Acum nu pot anticipa nimic. Le încercăm pe toate.
Unul dintre ele ar putea face legătura.
Câtă funie e acolo şi câtă ne trebuie ?
Aici sunt vreo 40 m.
Resursele se împuţinează.
Mâncare, pitoane, sfoară.
Câte ai acolo ? Două carabine suplimentare.
- Şase. - Asta e, nu ?
Suntem gata ?
Toată echipa contează pe noi.
Vom folosi toate resursele pe care le avem.
Bill e făcut pentru asta. E optimist.
E hotărât să facă astfel de lucruri.
Trebuie să ai o anumită personalitate, iar Bill e foarte hotărât.
Există o ieşire din sala asta.
E prea mare, intră prea mult aer în ea, dar trebuie să aibă
o gaură în tavan, pe care o vom folosi.
Trebuie să urcăm acolo şi să găsim un răspuns.
N-ai cum să fii susţinut. În caz de accidentare problematică,
cum ar fi o fractură complexă la picior, s-a zis cu tine.
Salvarea nu mai e posibilă la adâncimea asta.
Eram speriat. A trebuit să mă conving să mă concentrez
la ce naiba făceam, pentru că peste tot
erau doar bolovani afurisiţi şi noroi.
Sunt puţine locuri unde să înfigi pitoane sau unde să te agăţi.
Între timp, mă uitam de jos la primul şi luminam,
ca să ne orientăm, fiindcă e foarte întuneric în sala asta.
Nici măcar nu vedem spre ce încercăm să ne căţărăm.
Sunt marile dificultăţi unei căţărări în cupolă, aici.
Nu vezi pe unde mergi.
Fără nod, cinci metri !
Cinci metri ! Bine. Mulţumesc.
Nu aveam destulă funie. Era jumătate din lungimea
pe care ne-o doream. Oboseşti,
muşchii picioarelor ţi se contractă, sângele nu circulă.
şi nu poţi sta atârnat prea mult în ham,
riscând să cazi în gol. Priveam în jos
şi mi-am dat seama că sunt şase sau opt locuri pentru pitoane.
Gilly mi-a zis că mai sunt 3 m de frânghie dinamică.
Nu puteam ieşi uşor din acea situaţie.
Puteam pune un singur piton, la 55 m mai sus, bazându-ne
că va rămâne fixat când încercam să plecăm de acolo.
Îmi treceau multe gânduri complicate prin minte
în timp ce făceam asta.
Am ajuns la capăt şi ne rămăsese foarte puţină funie.
Bine.
Am parcurs ultima bucată ca să aflăm răspunsul.
Din păcate, am ajuns la un perete.
Acum !
Doamne !
Deci ?
Bine.
Asta e. Nu mai avem pitoane, frânghie.
E o prăpastie în care nu putem coborî neasiguraţi.
E capăt de linie. Am rămas fără provizii şi fără opţiuni.
Am petrecut luna aprilie cu cei mai tari speologi din lume,
fără îndoială, şi am avut ghinion.
Ar fi trebuit să mai înaintăm.
Am cheltuit multe resurse.
Aş fi vrut să am percepţie tridimensională, prin stâncă.
Să văd că e chiar acolo.
Nu poţi cuceri nimic aici. Peştera te cucereşte.
Te întorci şi spui: "N-am reuşit de data asta.
Ce facem ca reuşim data viitoare?"
Plecăm de aici.
A fost o ultimă zi bună.
Rămân convins că e posibil sută la sută
să stabilim aici recordul mondial.
Dacă crezi că e ceva acolo, că merită efortul,
atunci continui să încerci până când reuşeşti sau mori.
Realizarea extraordinară de anul acesta, cred eu,
a fost că am descoperit 20 km de noi tuneluri imense
cu dimensiuni fără precedent şi pentru această peşteră.
Fără îndoială, proiectul va continua.
E un proiect de mai multe decenii şi generaţii, care atrage,
pentru că e cea mai dificilă iniţiativă actuală
de explorare a peşterilor.
- Hola ! - Hola, amice !
Hola, amice !
Mă bucur că ne-am întors în tabăra de bază. Da.
- Bună, ce faci ? - Bine.
Va fi bine să nu mă mai îmbrac zilnic aşa.
În clipa asta, cel mai tare mă doare spatele.
Cheve e prima peşteră în care am fost.
A fost o experienţă extraordinară.
Îmi place să filmez expediţii în care nu ştii care va fi rezultatul.
Nu inventezi o poveste. E explorare adevărată.
Mă simt al naibii de norocos.
Doamne !
Dacă am avea aşa ceva în tabăra subterană, am fi şi acum acolo.
Vreau să fiu aici pentru acel moment special
când vom efectua întreaga explorare, de la intrare până la întoarcere.
Va fi ceva special şi va merita să fiu aici pentru asta.
Se va întâmpla.
Fie peste un an, doi sau zece, se va întâmpla.
Va fi cea mai adâncă peşteră din lume.
Traducerea: Miruna Andriescu