Downloaded from YTS.MX
OAXACA MEXICO
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg fikk en telefon i januar 1988.
Man hadde gjort en fantastisk oppdagelse i Sierra Juárez-fjellene,-
øst i Oaxaca i Mexico.
Etter den korte spaningen innså vi at vi var på sporet av noe.
Omfanget er uten sidestykke.
Det er en enorm inngang på toppen av fjellet-
og en utgang på bunnen der elva renner ut-
mer enn 2700 meter rett ned.
Det gjør Chevé, i teorien, til verdens dypeste hule.
Vi er her for å avgjøre om et menneske kan komme seg gjennom hele.
Herlighet. Ok.
Dette er en prøve for å være sikker på at du vet hva du gjør-
før man går inn i hulen. Alt dere ser her, er inne i hulen.
Det er ikke oppdiktet.
Ok.
Forsiktig. Tenk på hvor den skal sitte.
Banen er her fordi en fyr døde inne i hulen.
Han hadde aldri trent på den typen klatring.
Så han falt og landet på hodet.
Siden det har vi testet alle som kommer hit med denne treningsbanen.
De fleste her er i verdensklasse. Noen av dem er nyere, yngre mennesker.
Bra, bytt til nedfiring.
Vi har 40 minutter på å fullføre hele banen.
Men de fleste kompetente klarer det på under 20.
Av med utstyret.
Frakoblet. 17 blank.
Det var et skoleeksempel bortsett fra ett eller to.
Jeg heter Pablo Durana, og jeg er filmfotografen som skal inn i hulen.
Jeg har vært på ekspedisjoner på Grønland og i Antarktis.
Miljøer som er vanskelige. Men jeg har aldri vært i en hule-
som er så dyp, teknisk eller komplisert.
Dette er ekte utforskning, og du vet at Chevé er toppen-
av dette store mysteriet.
Forhåpentligvis oppdager de passasjen som gjør det-
til verdens dypeste grotte.
Jeg bekrefter at vi starter forsyningslinjen igjen.
Forhåpentligvis i morgen eller i overmorgen.
Folk vil flytte tilbake til leir nummer en og leir nummer to.
Avstanden og dybden for å nå bunnen av Chevé-
er unik blant verdens huler. Det er en enorm innsats.
Det krever tusenvis av kilo med utstyr og flere måneders planlegging.
Leir en fra baseleiren, over. Er dere der? Vi må snakke med dere.
På overflaten har vi et team som pakker sammen all maten-
og alle forsyningene for å sørge for at alt kommer inn-
i den flere dager lange forsynings- linjen, så de kommer ned i hulen.
Borehullet Skjærsild er på linje med sump en.
De siste 30 årene har vi etablert en rekke underjordiske leirer-
som fører dypere og dypere inn i hulen.
Hele veien til vår nåværende frontlinje, ca. 5 km fra inngangen.
Jeg kan si med en gang at de eneste som skal til leir fem-
er de hvis ferdigheter trengs der. Det er ikke et hyggelig sted.
I år er det nok ti nasjoner som er involvert i prosjektet.
Så vi setter sammen en organisert gruppe-
av velutdannede individer og håper på litt flaks.
Det er den siste og ytterste grensen på jorden, og det er noe stort.
Vi beleirer fjellet med 60 personer.
Vi har den beste teknologien og verdens beste huleforskere.
Målet vårt er å vise at hulen er verdens dypeste.
Klarer vi oss med én rull merkebånd?
- Ja. - Jeg må kanskje det.
Og måleutstyret er øverst. Jeg tror det var alt.
Det blir en anelse tungt. 18 kg.
Nå er jeg på vei til leir fem-
for å samle teamet til en stor framrykning dypere inn i hulen.
- Det er som om vi skal i kamp. - Det skal vi.
Er alle klare? Kom igjen.
Fra inngangen er det fem timers reise til den første forrådsleiren.
Inngangen er stor nok for et fly.
Førsteinntrykket er at det er stort.
Og det inntrykket varer hele veien ned.
Selve inngangskammeret er flere hundre meter høyt-
før du kommer ned til den første plattformen.
Når du når bunnen, begynner du å høre Chevé-elva for første gang.
LEIR 1 1 KM FRA OVERFLATEN
Ja, den kan være nyttig dypere ned.
Vi legger den i haugen. Neste gang noen kommer inn,-
kan dere sende den til leir 2.
Leir 1 er en akklimatiseringsleir for folk-
som nettopp har kommet til fjellet.
Man må venne seg til høyden og den fysiske brutaliteten-
med å slepe tung last opp og ned.
Jeg vil spare tre liter frokost.
Ja, dette er leir 1.
Vi har fire sjeler her nede med rundt 60 kilo mat på vei mot leir 2.
For å komme til leir 2 må man gjøre-
en avansert nedstigning gjennom en 152 meter høy foss.
Skal jeg vente på deg der nede?
Det er fint om du kan vente, men jeg vil ikke at du skal fryse.
Du må gå over, gå to meter opp-
til en traversline. Bare fest deg med kuhalen din.
Ikke dvel rundt, men ikke gjør noe dumdristig heller.
Stein.
Det verste som kan skje på en ekspedisjon, er at noen dør.
Jeg snakker av erfaring. Det har skjedd meg fire ganger.
Når man ser over kanten, vet man at døden stirrer en i ansiktet.
Så du følger med på alt du gjør.
Her vil man ikke brekke beinet.
Leir 3 og 4 var så langt vi kom-
i omtrent 20 år til vi fant en passasje til en ny rute i 2017.
Leir fem er nå vår frontlinje i utforskningen av hulen.
Fire hele dager fra overflaten.
LEIR 5 FRONTLINJEN
En kollapset tunnel har satt en stopper for all framgang herfra.
Vi må tenke annerledes. Det viktigste er å finne en vei framover.
- Og at den er i Bill-størrelse. - Det er litt vanskeligere å love.
En vei som ikke er i Bill-størrelse, er bedre enn ingen vei.
- Det er jeg enig i. - Den kan utvides til Bill-størrelse.
Sean Lewis og Witek Hoffman er våre eksperter på frontlinjen nå.
Tanken er som i alle lagsporter.
Du vil ha superstjernene dine forrest, og alle andre støtter dem.
Ok, jeg har en.
Jeg ble interessert i Chevé da jeg kom hit i 2018.
Jeg jobber tett med Bill. Vi har jobbet fulltid med logistikk-
og å organisere data. Jeg tror alle på denne ekspedisjonen-
deler drømmen hans.
Hvis fortroppen finner en vei gjennom tunnelen,-
tror vi at den fører til en ny passasje helt ned til bunnen.
Jeg gjør en mental undersøkelse for å se at jeg har alt. Et slagbor.
- En forskrudd følelse av håp. - Jeg har en forskrudd følelse av håp.
Sean er en interessant person. Han tok mastergrad i fysikk.
Han ser på det som et matematisk puslespill.
Det er ledetråder langs hele veien.
Man kan følge vinden og vannet.
Men hulemiljøet er som et helt eget vesen.
Stein.
Hei!
Nå prøver vi å få litt røyk for å se hvor røyken tar veien.
Sterkere røyk tyder forhåpentligvis på større hulrom i steinen.
Røyken vil definitivt opp.
Vinden så ut til å peke opp.
Det er et tydelig tegn på at luften ferdes lettere oppover.
- Man ser hvordan den beveger seg her. - Ja, den er sterk her.
Vinden kommer seg dit vi ikke kan.
Så spørsmålet er om vi kan følge vinden.
Det er dit vi skal.
Det er mange løse steiner, så hold dere unna.
Nytt territorium er alltid fullt av løse steiner.
Kan du ta hjelmen min?
- Flott. - Jeg vet ikke hvor jeg er.
Jeg skjønner ikke hvordan du gjør dette. Det gjør jeg virkelig ikke.
Mange her er vant til å være under jorden-
i situasjoner som ville fått mange andre-
til å føle klaustrofobi eller panikk.
Jeg vil si at det er skummelt, men jeg blir aldri redd.
Det begynner å se bra ut.
Jeg ser et større rom over oss, så vi er på rett spor.
Vi må opp gjennom steinene for å finne hulrommet.
Puslespillaspektet av huleforskning er det som gjør meg lykkelig.
Jeg blir aldri lykkeligere enn når jeg begir meg inn i det ukjente.
For trangt.
Denne, denne og denne funker ikke.
Jeg må ikke gjøre for mange bevegelser og glemme hvordan vi havnet her.
- Sånt kan skje, og det er skummelt. - Det vil jeg ikke.
Hvordan kom du deg gjennom der?
Vi håper at de tar seg inn i en stor tunnel uten kampesteiner.
Hvis det skjer, kan vi ha flere kilometer med en enorm tunnel-
som fører ned fjellet uten problemer.
Vi har noe over oss. Jeg blir gal.
Vi har sjekket fem hull uten hell.
Men hver gang jeg sjekker-
kan jeg se noe større over. Vi har ett hull igjen.
De er på et sted der de hører et ekko. Det tyder på et stort kammer.
Jeg er imponert over besluttsomheten deres. De gir aldri opp.
- Hva ser du nå? - Det er et stort rom foran.
- Stort rom. - Borehull!
- Herregud. - Velkommen.
Det er alt jeg har å si.
- Dette er stort. - Det føles godt, ikke sant?
Det kan være en av de vakreste salene i hele hulen.
Nå går vi opp!
Å være den første som setter sin fot på et helt nytt sted-
der ingen har vært før er gjevt.
Særlig når man vet at man har en hel ekspedisjon bak seg-
og at alle håper på en stor oppdagelse.
Vi er på nett og venter på din informasjon.
Mottatt, Bill. Dette er borehullet, over.
Kan du fortelle meg litt mer om det?
Vi dukket opp nær toppen av skråningen i et borehull som nok var-
15 meter høyt og omtrent like bredt.
Bra jobbet, gutter. Vi har et nytt kort på bordet.
Dette er gjennombruddet vi har ventet på.
Vi har nå nådd et punkt bortenfor et stort rasområde-
som stoppet utforskningen i 30 år.
Så uvanlig og så vakkert.
Leir 5.5 blir vårt nye brohode for utforskning lenger inn-
enn noen noensinne har vært.
To personer får plass til å ligge her.
Alt her er skarpe og spisse steiner.
Det er ikke for mennesker. Vi måtte bygge alt.
Så vi bygger en seng.
Vi gjør den fin og flat.
Vi beskytter oss mot dryppingen.
Det er viktig at vi gjør det beste ut av hver dag-
for ekspedisjonen har begrenset tid og ressurser
Vi vil utforske så mye vi kan hver dag.
Skål for republikken ved 5.5.
Ting tørker visst ikke her. Det lukter forferdelig.
Det er vått, og jeg lukter det.
Jeg har ingen rene klær. Jeg har hatt de samme sokkene i senga i tre uker.
Jeg har tre par skitne gensere.
Etter en stund må man bare slutte å bry seg om det.
Ned går du ned går du
Ned i hullet med deg nå
Du ser aldri himmelen, Jack Du jobber i et fangehull
Det er en sprø følelse å være her nede i dagevis.
Man vet at man har 1500-1800 meter med stein over seg.
Jeg tenker mye på det.
Jeg har vært her i seks uker.
Dette er min lengste ekspedisjon noensinne.
Jeg får litt hjemlengsel når jeg er borte så lenge.
Det er så lite som er kjent der nede sammenlignet med overflaten.
Alt rundt deg er fremmed.
Når man slukker lyset til vanlig-
kommer det alltid litt lys likevel, og øynene tilpasser seg.
Men når det er helt mørkt, tilpasser øynene seg aldri.
Man ser ingenting.
Og for meg er det en veldig behagelig og koselig følelse-
å ha forlatt kaos og forstyrrelser på overflaten-
og å kunne fokusere på en enkelt oppgave.
God natt.
- Er det trygt oppe? - Ja.
Den nåværende dybderekorden i verden er 2212 meter i grotten Veryovkina-
i Øst-Europa.
Kommer vi til bunnen av Chevé, slår vi rekorden med mer enn 450 meter.
Hvis det viser seg å være hovedveien, må vi løsne tauet og skyve det over.
Når utforskningen av hulen når dypere og dypere-
ligger det et helt lager bak dem-
bestående av stadig flere mennesker-
jo nærmere inngangen man kommer.
Vi har med syv 55-liters sekker med utstyr.
Vi har fire sekker med klatreutstyr.
Vi må proviantere leir 3-
og flytte ting framover og dypere inn i hulen.
Det er dette som gjør huleforskning unikt. Det er en kollektiv innsats.
De jobber som en hær av maur og frakter forsyninger inn og ut-
så de foran kan presse seg framover.
Det er vanskeligere å gå dypere når hver meter man går framover-
plasserer deg en meter lenger bort fra inngangen.
Vi er nå i en situasjon der man like gjerne kunne vært på månens bakside.
Tre, to, en, null. Alle motorene er igang.Oppskytning.
Vi letter. 32 minutter over.
Som barn ville jeg bli astronaut.
Greit, Neil. Vi ser deg gå ned stigen nå.
Så vakkert.
Å se Armstrong og Aldrin lande på månen-
var noe som brant seg fast i psyken min.
Houston her. Vi hører dere klart og tydelig.
Da jeg gikk i sjette klasse, var jeg interessert i vitenskap-
og pappa kom hjem en jul-
og ga meg et kjemisett. Jeg eksperimenterte i kjelleren.
Det var på doktorgradsnivå i organisk kjemi.
Jeg var en klassisk nerd. Jeg begynte ikke å date-
før på slutten av college.
Målet var å bli astronaut.
Og i ni år sendte jeg inn søknader.
De tok psykologiske og fysiske tester.
Jeg fikk et brev om at jeg var for selvstendig for astronautkorpset.
Det setter jeg fortsatt pris på. Jeg startet eget firma-
og siden det har jeg bygd livet mitt rundt utforskning.
Jeg er 68 år gammel. Jeg har satset mye av livet på dette prosjektet.
Jeg vil utforske så mye som mulig i min levetid.
Akkurat nå er Chevé den store utfordringen innen utforskning.
Bill har visst lenge at dette er verdens dypeste grottesystem.
Og når du kommer tilbake år etter år,-
uten å nå fram, blir man mer og mer knyttet til det.
Chevé kan gi et stykke av en spektakulær tunnel-
og akkurat når man tror man har funnet rett vei, så tar det slutt.
Om det var lett, ville alle gjort det. - Vi hadde gjort det for 30 år siden.
Nettopp. Hva ville du gjort med livet ditt nå?
- Jeg er fornøyd der jeg er nå. - Jeg vet det.
Det ville nok vært en av Bills store prestasjoner i livet,-
og drømmen hans ville gått i oppfyllelse om han så oss slå-
verdens dybderekord og nå bunnen av verden.
Akkurat nå er hele ekspedisjonen fokusert på å støtte-
menneskene ved leir fem.
De er våre aller beste til å finne nye ruter.
Det jeg gjør her oppe, er å planlegge framover-
og håndtere mat, logistikk og alt utstyret her i baseleiren.
Jeg kunne grått noen gledestårer nå. Det er så godt å se dere.
Sånn. Nå kaster jeg selen.
Vi har en elitegruppe der som søker et gjennombrudd.
Forhåpentligvis kan de slå dybderekorden innen noen dager.
Det som er greia, folkens, er at dette er det åpne grenseland.
Det er uutforsket. Vi må finne ut hvordan vi går videre.
Leir 5.5 etablerte vår nye frontlinje i en uutforsket passasje-
ni kilometer fra overflaten.
Nå må lederteamet finne en vei ut av passasjen-
som fører dypere inn i hulen.
Jeg tror vi skal denne veien.
Det er ekko der oppe.
Jeg vet ikke om det er pga. passasjen vi nettopp kom fra-
for den er høy og trang.
Corey er en superstjerne når det gjelder å finne uventede passasjer-
og snuse seg fram som med en sjette sans-
for å finne veien framover i hulen.
All vinden som vi tror blåser dypere inn i hulen,-
beveger seg gjennom passasjen. Det er det vi har jaktet på i en uke.
- Tretti år, ja. - En god stund.
Jeg kom til Sistema Chevé i 2013.
For meg er Chevé himmelriket.
Men iblant er det man må gjøre infernalsk.
Noen hulepassasjerer blir så store at taket kollapser.
Til slutt kan passasjene fylles helt opp, helt opp til taket, med ruiner.
Herlighet. Ja vel.
Jeg tror veien videre er den veien.
Å krysse et rasområde-
er som et kroppspuslespill der man er omgitt av stein.
Hvis man går ned i et hull, ser man plutselig fem til.
Hvis du går inn i et av de fem, kan du få 3-6 alternativer til.
Hvis det skjer en ulykke under en fjellklatring,-
kan man som oftest bli reddet med helikopter.
Men her nede er redningsmulighetene-
ikke-eksisterende.
Jeg tror det var her nede.
Huleforskerne vender tilbake til rasområder om og om igjen-
uten å komme gjennom. Men en dag, etter 20 forsøk,-
kan man plutselig finne en magisk vei-
som fører en til den andre siden av raset.
Og så smeller det.
Herregud.
Teamet i leir 5.5 rapporterte-
at de endelig har nådd en stabil klippetunnel.
Vi klarte det.
Vi skal begynne å utforske området herfra.
Herfra er det helt uutforsket.
Opplevelsen av å komme ut på et sted som aldri har blitt sett før-
er det nærmeste man kommer en annen planet her på jorden.
Det er noe som er nytt for menneskeøyne.
Utrolig. For en dag.
Vi utforsket omtrent halvannen kilometer til.
- Bra jobbet! - Vi er forbi det.
Vi klatret 40 meter. Rett opp.
Fine, flate områder.
Hardpakket leire. Det drypper ikke mye.
Dette er et mulig sted for leir seks.
Det kan være den beste plasseringen i en hule akkurat nå.
God morgen, Bill. Dette er leir 5.5.
Vi har noe interessant å fortelle deg.
Vær så god.
Vi har funnet et flott sted til leir seks.
Akkurat nå ligger den cirka to timer fra leir 5.5.
Bra jobbet, gutter.
Tenk på hva dere trenger fra oss for å fortsette.
Nå har vi tatt tyren ved hornene.
Leir 6 ligger dypere enn noen andre har vært i Cueva Chevé.
Det er den mest avsidesliggende bivuakken i noen hule på jorden.
Håpet er at det er strake veien herfratil bunnen.
Jeg har vært ute en stund, så jeg er klar for det store støtet.
- Vi ses der nede. Ha det gøy. - Ha det.
Men det tar meg fem dager å komme dit fra inngangen.
Jeg vil være der med dem hvis denne nye tunnelen er den rette.
Vi ses på bunnen.
Mens jeg er på vei ned, utforsker gruppen-
dypere inn i hulen enn mennesker noensinne har vært.
FRONTLINJEN
Se på grunnfjellet.
Vi har en mulig vei der oppe.
For en gangs skyld deler hulen seg i flere retninger.
Det kan bli et vendepunkt i Chevés historie.
Dette er veldig kult. Det kan gå veldig bra.
- Dette er Colin. Han er tøff. - Er du klar?
Vi skal utforske huler sammen.
Hvordan går det der oppe?
- Det er et fint borehull. - Vi må inn i hulen.
Jeg skal se i denne lommen.
Fy til rakkeren!
Passasjen blir større.
Fortsetter den?
Det høres ut som fem kilometer med borehull.
Ikke verst.
Kamrene vi finner nå, er vilt store.
Vi har en 30 meter høy sal her.
Og salen Adrian skal opp til, er dobbelt så høy.
Lys opp, Adrian.
Det er et gigafjell.
- Hva synes du? - Det er fantastisk.
Chevé er ustoppelig.
Uslåelig!
Hullet er 60 meter høyt-
og 50 meter bredt.
Dette er nok en av de bedre grottedagene-
jeg har hatt i hele mitt liv.
- Vi slo Chevé-dybderekorden. - Ja, vi gjorde hulen dypere i dag.
Veien er åpen og åpen
Når man synger, blir det som et kor i hulen.
Så vi kalte salen Harmony Hall.
1,5 KM BAK LEDERGRUPPEN
Nok en dag i skitten.
Ja, jeg sov godt. Men jeg har smerter jeg ikke har hatt før.
Hvis vi fortsetter sånn, vil musklene gi opp helt til slutt.
Men vi kan vel reise oss til vi går tom for kakao.
Kom igjen, leir seks. Si at dere har noe.
- Leir 6 til baseleiren. - Her kommer det.
Hei, Bill. Vi gjorde grotten dypere og kartla 2,1 kilometer i går.
Flott. Er det lineært eller labyrintaktig?
Begge deler.
Vi hadde vært i en enorm hall, og plutselig kom vi-
til en liten tunnel med et vannfylt basseng.
Der sluttet hulen.
Det var en sump. Et sted der vannet når taket.
Men det er håp.
Det er en enorm kuppel her med en mulig inngang der oppe.
Det er en mulig vei der.
Oppe på veggene var det tunneler.
Problemet var at tunnelene var veldig høye.
Planen var å gi alt og klatre opp.
Det virker som det beste alternativet.
Hvor høyt oppe på veggen er det på toppen?
Den strekker seg omtrent 40 meter rett opp.
Det er langt opp.
Vi blir visst nødt til å klatre.
Vi ses på den andre siden.
Ingen har klart å finne en vei videre.
Det eneste vi kan tenke oss, er at vi må prøve oss på-
en ekstremt høy klatretur med overheng.
Vi må det hvis dette skal bli verdens dypeste hule.
LEIR 6
- Hva synes du om leir seks, Bill? - Ut ifra det jeg har hørt-
har noen drevet med ingeniørarbeid her.
Det har sin sjarm.
- Er dette klatreturen? - Ja, toppen.
Jeg er enig med Corey i at alt tyder på at det der er kammeret.
Det er dit vi må dra. Dagene går.
Vi må ut dit nå.
Vanligvis holder jeg meg i bakgrunnen-
og lar alle gjøre sin greie, men nå er vi i en posisjon-
der vi kan bli tvunget til å bryte hvis vi taper en dag.
Det vi gjør her i Chevé, krever en enorm beleiring.
En enorm ekspedisjon, og jeg har på en måte hatt-
en sekundær lederrolle.
Hvis Bill skal være under jorden, må noen ta ansvaret-
og være på overflaten. Han ba meg og Bev om å ta hånd om det.
Så jeg må opp til overflaten.
Det liker jeg selvsagt ikke, men det er sånn det er.
Det er en laginnsats, og alle på ekspedisjonen-
har den mentaliteten selv om vi har ulike meninger om hvordan ting gjøres.
Det verste er å måtte forlate en oppdagelse når den utforskes.
Spenningen er ikke bare det første øyeblikket.
Spenningen er også opplevelsen av kartleggingen under reisens gang.
Det er gjevt å være en del av prosjektet og presse grensene.
Det tar seks timer å komme seg der det skjer.
Ikke gjør noe som får en stein til å falle ned på oss.
Hvis jeg hører noe som beveger seg, vil jeg at du kommer deg vekk.
Vi skal inn på uberørt territorium.
Du kan tråkke på en stein på størrelse med et hus som begynner å rulle.
Det har skjedd med meg.
Men jeg har et mål, og det er å bevise at dette-
er verdens dypeste grotte. Den tittelen er der ute.
Vi er i en posisjon der vi kan ta den.
La oss se oss rundt.
Vi er, vil jeg tro, på leirplass sju.
Man kunne vagt skille et hvitt tak.
Hvite krystaller som tyder på en tunnel der oppe-
med en luftstrøm.
Vi slo leir sju på det stedet, sånn at vi kunne våkne-
og klatre opp veggen, inn i tunnelen og fortsette innover.
Vi har en dags mat. Vi har lite utstyr.
Ingen har slått leir så langt inn i en hule før.
Vi har et stort logistikkproblem. Det kan ta 7-10 dager eller mer-
å få forsyninger ned til bunnen. Da kan det være for sent.
Man føler fjernhetens tyngde når man er der nede.
Men man må innse at dette er verdifulle muligheter.
Det er et privilegium å få være her.
Ingen har vært lenger nord-
i dette grottesystemet. Og med litt flaks-
finner vi en vei opp.
Vi må nok klatre opp dit.
Klatringen er vår siste sjanse til å finne veien ut-
og dypere inn i hulen.
Vi leter etter en måte å komme oss opp i hullet-
60 eller 70 meter opp som ser ut til å være hulens fortsettelse.
Kom igjen.
Nå som vi er her, ser vi to fosser-
som kan være en kortere vei opp og kreve færre bolter.
Jeg kan ikke forutse noe nå. Vi får prøve alle veier.
En av dem kan være den som virker.
- Hvor mye tau har vi der oppe? - Omtrent 40 meter.
Vi slipper opp for ressurser. Mat, bolter og tau.
Hvor mange har du der? Noen ekstra karabinkroker.
- Seks. - Er det alt?
Er vi klare?
Hele teamet regner med oss, så vi bruker alle ressurser vi har.
Bill er som skapt for dette. Han har optimismen-
og besluttsomheten for å lykkes med sånt.
Det krever en viss personlighet, og Bill er unikt besluttsom.
Det må finnes en vei ut. Det kommer inn for mye luft-
så det må være hull i taket som kan lede oss videre.
Vi må komme oss opp og gi teamet et svar.
Man blir ikke reddet. Hvis man har en akutt skade-
som et åpent brudd, så er løpet kjørt.
Vi er så langt nede at en redning er umulig.
Jeg var så redd at jeg måtte be meg selv å fokusere på-
hva jeg holdt på med, for det var bare dårlig stein og gjørme overalt.
Det var knapt noen festepunkter til boltene.
Imens ser jeg nedenfra og lyser oppover-
for å se hvor vi er på vei. Det er så mørkt i rommet-
at vi ikke engang ser hvor vi prøver å klatre.
Det er en av utfordringene med å klatre sånn. Man ser ingenting.
Uten knute, fem meter!
Fem meter. Ok. Takk.
Vi hadde ikke nok tau. Det var bare halvparten-
av det vi trengte. Og beina begynner å bli slitne.
Man kan ikke henge i en sele for alltid i en sånn stilling.
Jeg innså at vi måtte utplassere seks eller åtte bolter til.
Da sa Gilly at jeg bare hadde tre meter dynamisk tau igjen.
Det er ingen enkel utvei-
bortsett fra å henge i en enkelt bolt 55 meter fra gulvet og stole på-
at den løse steinen holder bolten.
På det tidspunktet var det mange tanker som bare kompliserte ting.
Vi nådde åpningen med veldig lite tau til overs.
Ok!
Jeg ble endelig ferdig med den siste biten-
men der fant jeg dessverre bare en vegg.
Kom igjen.
Herlighet.
Nå?
Greit.
Og det var det. Vi er tomme for bolter og tau.
Og vi kan ikke friklatre ned der.
Dette er endestasjonen. Vi er tomme for forsyninger og alternativer.
Vi og noen av verdens beste huleforskere brukte hele april-
på dette, og vi mislyktes.
Den klatringen skulle jo funke. Jeg sløste mange ressurser på den.
Skulle ønske jeg hadde 3D-syn som trengte gjennom klippen-
så jeg kunne se inn der.
Man beseirer aldri noe her nede. Hulen beseirer deg.
Så du går tilbake og sier: "Hva gjør vi neste gang?"
- Kom igjen. - Det var en fin siste dag.
Jeg er helt overbevist om at det er mulig-
å slå verdensdybderekorden her.
Hvis man tror at noe er der, hvis man tror at det er verdt å gjøre-
fortsetter man å prøve til man klarer det eller dør.
Det som skjedde i år som jeg ser på som episk-
var at vi oppdaget 20 km med gigantiske nye tunneler-
uten sidestykke i denne hulen.
Det er ingen tvil om at prosjektet vil fortsette.
Det er et prosjekt for flere generasjoner som lokker-
nettopp fordi det er det vanskeligste akkurat nå-
når det gjelder utforskning.
- Hei! - Hei, vennen.
Hei, vennen.
Det er godt å være tilbake i baseleiren. Å ja.
- Hei, hvordan går det? - Bra.
Det blir fint å slippe å gå i disse klærne hver dag.
Jeg har nok mest vondt i ryggen nå.
Chevé er den første hulen jeg har vært i-
og det var en fantastisk opplevelse.
Jeg elsker å filme ekspedisjoner der man ikke vet hva resultatet blir.
Det er ikke noe man finner på. Dette er ekte utforsking.
Jeg føler meg heldig.
Herregud.
Hvis vi fikk dette under bakken, ville vi fortsatt vært der nede.
Jeg vil være her-
i det spesielle øyeblikket når vi lykkes-
å fullføre hele utforskningen, fra inngang til utgang.
Det blir spesielt og verdt å være her for.
Og det kommer til å skje.
Om det skjer om et år, to år eller ti år, så skjer det.
Dette blir verdens dypeste grotte.
Tekst: Nina Morstøl