Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Так, Рею,
ви ув'язнений волонтер у програмі клінічних досліджень Спайдергед.
Перш ніж ми почнемо, мені потрібен ваш дозвіл ввести G-46.
-Крапаю? -Я згоден.
СМІХОДИЛ
Що таке кактус?
Озброєний огірок.
Реально, це смішно.
Що таке Новий рік?
Вечеря, що переходить у сніданок.
Оголошення на океанському пляжі:
акул руками не годувати.
Рею, а зараз будуть не анекдоти, а просто факти, гаразд?
Та невже?
У 1994 році під час геноциду в Руанді загинуло понад 800 000 людей.
Ви відбуваєте…
Ви відбуваєте чотири пожиттєві ув'язнення
без права на умовно-дострокове звільнення.
Рею, дякуємо. Можете йти, друже.
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ЗА МОТИВАМИ ОПОВІДАННЯ ДЖОРДЖА СОНДЕРСА,
ОПУБЛІКОВАНОГО В «НЬЮ-ЙОРКЕР»
ВХІДНІ ДВЕРІ
ВИПРАВНО-ДОСЛІДНИЦЬКИЙ ЗАКЛАД «СПАЙДЕРГЕД»
УВАГА: ВХІД БЕЗ ПЕРЕПУСТКИ ЗАБОРОНЕНИЙ
Ще один прекрасний ранок, друзі та сусіди,
час прокидатися й співати.
Усі волонтери у виправно-дослідницькому центрі Спайдергед
повинні робити своє.
Застосовуйте золоті правила:
ні фізичного, ні вербального насильства, і підписуйте їжу в холодильнику.
Джефе, просимо з'явитися на польові дослідження.
Так, Джефе, сьогодні в нас новий препарат.
-Крапаю? -Якщо це N-31.
Дуже смішно, N-40. Згоден?
Я згоден.
Коли будеш готовий, Джефе.
Як гарно.
Можна, ми покращимо твої мовні центри, Джефе?
-Крапаю? -Так.
Згоден?
Вибач. Так, я згоден.
ВЕРБАЛІКС
Вибач, що спізнився.
Вечірка тут.
Чого підкрадаєшся?
-Де ти був? -На екскурсії.
Так, дзвінок до Емми.
Ні, дослідження препарату.
N-40, здається.
Усі їздять на екскурсії, усі, крім мене.
Ти ще новенька.
Не настільки я і новенька. Сонячне світло мені б не зашкодило.
Тобі допомогти з…
Нектаринами й прошуто?
Із чим будеш допомагати? Ти спізнився.
Відкривай.
Смачного. Бери все.
-Так. -Дуже смачно.
-Скажи? -Сподіваюся, тебе переведуть у їдальню.
Твої таланти не розкриті в прибиранні.
Навіть не знаю. У мене фетиш на відмиванні.
-Як скажеш. -Слухай…
-Ти помітив, що ми… -Закінчуємо речення одне одного?
Хотіла сказати, потребуємо нових тарілок.
То як тобі N-40?
Квіти не росли…
Вони були виліплені. Написані фарбами.
Я б тобі розказав, але в мене почався відхідняк від…
-Вербаліксу. -Так.
Слово крутиться на кінчику язика, але не підбирається,
і здається, більше його не підбереш?
Так.
Ти гарненький, коли тупиш.
Добре, але це відстій, бо сьогодні той день, коли…
Я сьогодні збирався дещо тобі сказати, Ліззі.
Давай, час у нас є.
Так, це точно.
Тільки час у нас і є.
Добре.
Звідки ти про це знаєш?
Ти нічого про це не знаєш.
Отже, підсумовуючи…
Я в захваті.
Це прекрасно.
Куди ти мене повезеш?
Може, на той острів, де роблять воду?
Фіджі?
Фіджі.
-Я повезу тебе на Фіджі. -Дякую.
Треба гроші.
Підемо до Марка? На день народження?
Він був у вівторок, але тип із тих, хто святкує тиждень.
-Будь ласка? -Треба спитати в боса.
Ви з ним їдьте, розважайтеся. А я залишуся тут. Добре?
-Сумуватиму за тобою. -А я ще більше.
Не п'яний, щоб вести?
Я тверезий.
Джефе!
«НЬЮ-ІНГЛЕНД ДЖОРНАЛ ОФ МЕДІСІН»
Вибачте, спізнився, містере Абнесті.
Коли ти назвеш мене Стівом, я вийду на пенсію.
Ти не спізнився.
А от Гезер…
Так, про вовка промовка.
Вибачте.
Гаразд.
Який я нечемний. Джефе, це Гезер. Гезер, Джеф.
Для протоколу: до або під час вашого ув'язнення тут у Спайдергеді
ви двоє колись розмовляли?
-Ні.
Колись взаємодіяли якимось чином?
Я ж ніби сказала, що ні.
Ні.
То що скажете?
Ви кого питаєте?
Я питаю вас обох. Почнімо з Джефа.
Так, вона ніби гарна.
Ти любиш це слово, але ні, я питаю, чи вона приваблива?
Що, Стіве, ви самі не бачите?
Помовчи. Я Джефа питаю. Як вона тобі?
Та облиште.
За шкалою від одного до десяти?
Вона сім із половиною.
А ти, Гезер?
Він нормальний. П'ять у вдалий для нього день.
Ти дав їй Чеснолегкин?
Ні, довелося б питати. Ти знаєш.
Просто я така сучка.
Тоді я б хотів змінити свою оцінку на вісім.
Гаразд, Джефе, Гезер,
дасте дозвіл ввести N-40? Крапаю?
Я згоден.
-Так. -Гезер?
Боже, як вона дістала.
-Я згодна. -Дякую.
ЛЮБОВАКТИН
Ну ж бо, народ. Кажіть щось.
Добре, так, вона вже здається красунею.
Боже…
Так, вона реально красуня.
Гезер?
Аналогічно. Так.
Накачай їх Вербаліксом, хай говорять.
Боже, яка вона вродлива.
-Кажіть не нам, а одне одному. -Ти… Господи.
Ти надзвичайний, ти красень.
Вибач, раніше я не помітила.
Нічого, ти найгарніша жінка, яку я бачив у своєму житті.
Дякую.
-Так. -Я міг би…
-Так? -Я міг би…
Ти міг би що, Джефе?
О так.
Ми це записуємо?
О так.
Боже мій.
Ви там у нормі?
Що смішного?
Нічого.
Я не думав, що таке можливе.
Що?
Подобається ніжитися.
Дай мені цей препарат, заберу зі собою.
Гезер…
Так?
Я кохаю тебе.
Здуріти можна.
Я теж тебе кохаю.
N-довбаний-40, крихітко.
Так, чорт забирай, ми круті.
Препарат кохання.
Золота зірка?
Ще ні. Ні.
Нас цікавить не те, що ми бачили, а ефект вимивання.
Розумію, ти зайнятий, але поспостерігай за цією парочкою.
Коли дія препарату мине, за кілька годин, днів, чи шукатимуть вони контакту?
Зізнаватимуться в почуттях, коли будуть поруч?
Чи будуть спілкуватися невербально? Шукай копіювання рухів.
Віддзеркалювання.
Закохані мимоволі повторюють дії одне одного.
Вони одночасно чухають обличчя, поправляють волосся.
Їхні тіла не можуть втриматися.
Тому стеж за Джефом і Гезер.
Я хочу знати. Хочу знати, чи кохання…
Чи це кохання буде тривалим?
Народ, дякую вам.
Щиро дякую, без жартів. Без вас ми б не впоралися.
Пам'ятайте: ваші почуття, ці часом тривожні переходи — природні.
Повертаємо вас до базового рівня. Скоро будуть новинки.
Я знову чергую в їдальні?
Не раджу розпитувати, повір мені.
Ми з дівчатами в гуртожитку
крали в магазинах лотерейні квитки,
зішкрібали покриття із сотень за раз.
А було схоже, що ми працюємо, бо під нігтями був бруд.
Ми не думали, що красти — це погано.
Ми потребували виграшу, бо не мали нічого.
Так.
А одного Святвечора ми їздили районами,
усі були в церкві.
Ми розбивали вікна,
крали подарунки з-під чужих ялинок…
Прошу. Знаєш, що було наступного ранку?
Ми розгортали чужі светри, а по телевізору почався «Ґрінч».
-Боже. -Та частина, де він повертає подарунки.
-Мені стало соромно. -Ясна річ.
Я ревіла, як мала сучка.
Вона засліпила мене наукою
Добрий день, дітки.
Саро, ти знаєш Джефа. Джефе, ти знаєш Сару.
Привіт.
Як ви знаєте, ми сьогодні зайняті.
Бос вимагає результатів.
-Якщо можна… -Я згодна.
Так, гаразд. Я згоден.
Не можу на це дивитися.
На Сару чи на подвійну дозу?
На Сару з подвійною дозою.
Ми тут за власною волею.
Вона що…
Так, здається.
Так!
Як життя, Рею?
Хтось обписав лайном дверцята кабінки в туалеті.
Гидота.
Я знайду того лайнопальця. Сподіваюся, це не ти.
Не я.
Я ніколи не робитиму щось настільки ж круто, як ти.
-Подобається? -Так.
А є ліки, щоб забувати всяку фігню?
Так, старість.
Чекаю з нетерпінням.
Як почуваєшся?
Нормально. Трохи болить.
Але в той час, мабуть, було дуже приємно.
Так.
Можемо дати крем від болю.
Я в нормі. Але дякую.
Слухай, будь другом.
Доки тестуємо, не давай дівчатам торкатися твого мобіпаку.
І не торкайся їхнього. Добре?
Я знаю, ви там шаленієте, але ці штуки не можна шарпати,
бо можуть розлитися.
Ти можеш втратити контроль.
Добре.
-Чуєш, Марку? -Так?
Знімеш мене з їдальні?
Щось не так? Проблеми з Ліззі?
Ні, просто я готовий спробувати щось нове.
Так. Добре.
Дякую, друже.
Прокляття.
Боже мій.
Ліззі.
Вона з Сіетла?
З Прескота, Аризона.
Бачиш? Джеф знає.
Класно, коли народ знайомиться.
До речі, я вранці бачив рахунки ігор.
«Марінерс» останнім часом щастить. Треба буде пограти.
Було б класно. З ким вони грають?
Зараза. Чуєш, Марку, поверни її.
Джефе, сідай. Попереду важкий день.
Якби ти читав новини, чого тобі не можна,
то знав би: світу потрібна наша допомога.
У нас нині два приміщення з дослідами.
На Дейва не звертай уваги.
Серйозно, вір йому.
Джефе…
Отже. Упізнаєш їх?
Дуже смішно.
Я дам тобі вибір. Ось що мені треба.
Бачиш цей пульт?
Скажімо, можна посунути цей індикатор, і Сара отримає Темнофлокс,
або посунути цей індикатор, і тоді Темнофлокс отримає Гезер.
Бачиш? Обирай.
У їхніх мобіпаках є Темнофлокс?
Перепрошую.
Чуєш, Дейве, як почуваєшся?
Голодний.
-Може, це він лайнопалець? -Можливо.
Тій їжі треба якось виходити.
На чому ми зупинилися? Темнофлокс.
Марк вставив його цим жінкам у мобіпаки перед дослідженням.
Тобі від цього незручно?
Трохи, так.
Нічого, так і має бути.
Але ти, як і я, знаєш, що це лише збудник,
він не завдає тривалої шкоди.
То яке твоє рішення?
Хто отримає Темнофлокс — Гезер чи Сара?
Не знаю.
Не можеш чи не хочеш? Але доведеться, ти ж знаєш.
Тобто навіть якщо я скажу, це буде випадковий вибір.
Рішення буде випадковим?
Так.
Слухай. Ось що ми хочемо перевірити.
У тебе лишилися теплі почуття до цих жінок?
Може, скажеш, що ти відчуваєш до Гезер і Сари?
Що я відчуваю?
Може, Вербаліксу?
Ні. Я не скажу, що вони обидві мені подобаються, чи що одна більше за іншу.
Просто я нічого не відчуваю до них обох.
Тобто я пам'ятаю, що саме я відчував до них тоді,
але зараз це все ніби в тумані й десь далеко.
Тоді чому не хочеш застосувати Темнофлокс?
Бо я на собі відчув I-16.
Я знаю, як це, і ти теж знаєш.
-Це… -Так.
Це жахливо.
І я не побажаю такого нікому.
Слухай, я не знаю. Це випадково.
Добре. Давай так.
Я даю Темнофлокс Гезер. Добре?
Власне, я дам його Сарі.
Гаразд, ти мене переконав.
Для тебе це було б випадково, ти не маєш побажань.
Мої побажання — не давати його нікому.
Тут ми заодно.
І я теж.
Бачиш, що ми зробили?
Ти допоміг взнати багато нового про N-40.
Робоча назва — «Любовактин».
То Темнофлокс нікому не дадуть?
Сьогодні ні.
Але нам треба зрозуміти N-40 краще.
Наприклад, як довго триває дія препарату?
Як міняється дія залежно від дози?
Ви із Сарою отримали подвійну дозу порівняно з тобою і Гезер,
але твої почуття до обох жінок однакові.
Цікаво, правда?
Так.
Слухай, я не хочу вплітати Темнофлокс у кожну розмову,
але нам треба взнати більше про N-40. Це може все змінити.
Наша робота може допомогти мільйонам людей.
Ти колись кохав?
Так.
Тобі пощастило. Не всі на це здатні.
Знаєш, що самотність така ж смертоносна, як 15 цигарок на день?
Поґуґли.
Уяви, якби в нас вийшло знищити всі цигарки світу.
Повсюди були б люди, які кохають, кохані самі, які вміють кохати,
і завдяки кому це стало б можливим?
Мені золоту зірку.
Так. І твоєму новому другу, N-40. Ми молодці.
Ура.
Добре. Дякую, жіночки.
Можеш іти, Джефе.
Гей. Усе гаразд?
Так.
Вони не знають, що були за крок від Темнофлоксу.
Так, знаю. Я розумію.
Але якби ти міг скористатися одним з наших препаратів
перед фатальною ніччю…
Чого ти хочеш, Джефе, понад усе на світі?
Повернутися.
Насправді ти хочеш спокути.
І так ти її знайдеш.
Так, дякую.
Привіт.
Фрикадельку?
Так, давай.
Вибач.
ГРУ СКІНЧЕНО
Нічого. Я все одно погано в це граю.
-Я хотів… -Привіт, Джефе.
А, це ж вільна п'ятниця.
Пощастило.
Передай привіт жінці.
Привіт, це Емма. Залиште повідомлення, або не треба.
Привіт, кицю, тобі, мабуть, набридло, що я лишаю повідомлення,
але я просто хотів сказати, як завжди, що сумую за тобою, і попросити пробачення.
Я хотів сказати ще дещо.
Я де з ким познайомився. Так, її звати Ліззі.
Вона мені трохи схожа на тебе.
Може, я нарешті перестану тебе діставати.
Це буде моє останнє «пробач».
Так, заходьте.
Хо-хо-хо.
Веселого Різдва, Ліззі.
-Ти була чемною дівчинкою? -Це…
Це Санта?
Вітаю!
Подумав, що це нас розвеселить.
-Веселого Різдва.
Боже.
Але сьогодні ж не Різдво, правда?
У жовтні?
-Так, думаю, ні. -Гаразд.
Я б зіграв «Джингл Белз», але є тільки це.
Знаєш що? Зготую гоголь-моголь.
-Так? -Санта любить гоголь-моголь.
Не говори голосом Санти.
-Привіт, Роґане. -Іди нахрін.
Ні.
-Нізащо. Облиште. -Та розслабся.
Ми знаємо, що робить препарат. Ясно? Усі ми бачили.
Це вже доведено. Тут вам не якесь порношоу.
Скажи їм, Роґане.
Я не знаю, про що ти. Але пішли ви всі нахрін.
-Хай би писав тексти для листівок. -Я вас, сука, чую!
Народ, послухайте мене, гаразд?
Я ще ніколи не був із…
Без образ, друже. Якщо ти був, твоя справа.
Просто це не моє.
Марку, я ще не видужав.
Я просив крем, його мені ніхто не приніс.
Тому я цього не робитиму.
Ні, нізащо. Ні!
Не буду, сказано. Я не згоден.
Охолонь. Це не те, що ти думаєш. Сьогодні романів не буде.
Тобі ж гірше.
Смішно.
Усе, хлопці. Дякую.
Що це в біса було?
У суботу буде турнір із пінг-понгу.
Якщо цікаво, зверніться до Рея.
-Привіт. -Привіт, Гезер.
Зараз не час.
Містер Абнесті питав, кому дати Темнофлокс, мені чи Роґану?
-Він поставив мене перед цією дилемою… -Гезер.
Ти недавно кохалася з Роґаном, крім мене,
і закохалася в нього так, як у мене?
Джефе, годі.
Це точна оцінка подій.
-Гезер, пошукай кляп. -Добре.
Джефе, ти що це робиш?
Вона шукає кляп. На Вербаліксі усе сприймаєш буквально.
Знаю. Дякую. Можеш іти, зачини за собою двері.
-Добре. -Молодець.
Іди, будь ласка. Дякую.
-Господи боже, Джефе. Це… -Так.
Що відбувається?
-То всі просто всіх трахають? -Стеж за мовою.
Усі всіх трахають.
-Спокійно. -Їх просять вводити всім Темнофлокс.
Такий експеримент.
Правила придумую не я, а протокольний комітет.
Може, глянеш? Дивися. Ось.
Тримай.
По-твоєму, я хочу цього?
Дай я зачиню двері.
Марку, слухай,
я бував у різних дурнуватих проєктних групах.
Але це… Із цим щось не так.
Джефе, знаєш, я співчуваю, але лише до певної міри.
Я на секунду перестану бути твоїм другом і нагадаю,
що твоя присутність у цьому закладі,
яка теоретично є покаранням, — насправді привілей. Хіба ні?
Ти подав прохання, тобі дозволили.
А міг би сидіти в тюрмі з усіма,
грати у футбол без трусів, де ловив би голи від таких, як Роґан.
Знав би ти, що він коїв у останній відсидці.
Та й наша політика відкритих дверей — моя гордість.
Я можу ходити в гості до тебе, ти — до мене.
У мій житловий відсік чи в Спайдергед.
Жоден інший виправний заклад не має таких шанобливих відносин
між наглядачами і в'язнями.
Ні ґрат, ні охоронців. Це можливо лише в культурі взаємоповаги.
Ясно? Взаємоповаги. Я ж не вриваюся до тебе, правда?
-Ні.
От і ти до мене не вривайся. Треба поважати це, бо мене звільнять.
Двері замкнуть, вріжуть замки, і от ми вже як інші в'язниці.
Так.
Боже, тут що, так жахливо?
Я питаю, бо вклав сюди багато сил, Джефе.
Тут дуже добре.
Їжа, пінг-понг, ігрові автомати,
свобода в певних межах ходити, куди хочеться.
Я наполягав на цьому.
Я мало не порушив стандарти штату.
-Це великий ризик. -Я знаю.
Перед босами й босами босів.
Підтримай мене, Марку.
-Скажи щось. -Він має рацію.
Найменше, що ти можеш, — платити тим же.
Це найменше.
Пробач.
Добре? Я…
Просто всі ці розмови про Темнофлокс мене нервують. Розумієш?
Я сам терпіти цього не можу. Вибач.
Просто…
Я маю знати, чи можна на тебе покластися.
Можна покластися на тебе, ти поважатимеш нашу угоду?
Привіт, Саро.
У цей час наступного тижня ми матимемо останню золоту зірку, так?
Марку, посміхайся хоч інколи, добре? Ми змінюємо світ.
Так.
Тепер і ти туди ж.
Слухай, Темнофлокс — це інструмент, ясно?
Він допоможе нам зрозуміти важливу фігню.
У цей час наступного тижня препарат повернеться на склад.
Так? Що?
Джеф казав, що хоче препарат, який допоможе забути.
Ти маєш розслабитися, чуєш?
Гарних тобі вихідних, Марку.
Поїдь на материк, розвійся.
Тобі це потрібно. Нам обом.
Крильця, пиво, скібол, чим ви, діти, захоплюєтесь?
Так, напевно, скібол.
От і добре.
Бувай, Марку.
ЛЮБОВАКТИН
Трясця твоїй матері.
Це важко описати без Вербаліксу,
але уяви найгірше, що ти відчувала у своєму житті, і помнож на десять,
і навіть тоді це близько не те. От що я кажу.
Я почувався так, ніби палаю.
Я мріяв про те, щоб палати.
Я б підпалив себе, тільки щоб це припинилося. Це жахливо.
То вони дадуть комусь Темнофлокс?
Мабуть, не цього разу.
Це добре.
Боже, ти тремтиш.
Ти хороший хлопець.
Слухай, я чула від Марка, що ти просив перевести тебе з їдальні.
Мабуть, щоб бути подалі від мене, так?
Це через…
Емму?
Так.
Ні, вона…
Вона живе далі.
Просто мені легше, коли я чую її голос.
Так, я знаю. Звичайно, я розумію.
Тут реально може поїхати дах.
Мене без кінця тестують із значно моторошнішими препаратами, ніж завжди.
Останнім часом мені дуже важко.
Часом важко згадати, ким я був до того, як потрапив сюди.
Але, Ліззі…
Коли я з тобою…
Це єдиний час, коли я почуваюся собою.
Вище руки, Марку. Давай. Ось так.
У мене є класна ідея щодо G-46.
Он як? Сміходил?
Так. Продавати його в камеді-клуби.
Це така собі ідея, Марку. Без образ.
А я все ж образився.
Що я постійно тобі кажу?
«Помовч, Марку»?
Кажу, що треба думати масштабніше.
Ти дивишся на світ не з того боку бінокля.
Це дивно. Не будь дивним.
А о котрій ми починаємо?
За десять хвилин.
Може, введеш мені дозу? Час іще є.
Давай, введи мені. Уперед.
-Дві? -Краще три.
Інтервал має бути не менше 12 годин.
Так, я чув про графік дозування. Дякую.
Скажи вже. Давай, ти ж давно хочеш.
Спробуй.
Ти, як ніхто…
Маєш розуміти ризики?
Саме це я і роблю.
-Ми можемо оцінити ризики без прийому. -Невже?
Хтось має відповідати за препарати.
Тобі не спадало на думку?
Життя назовні не таке, як тут, ясно? Там хаос.
Усе поза нашим контролем. А тут у нас нові горизонти.
І коли, а не якщо, один із наших препаратів виявиться невдалим,
комусь треба буде зустрітися із сім'єю померлого,
Майком Воласом чи присяжними й відповісти за наші вчинки.
За те, що виробили, запакували, назвали й продали.
Це будеш ти?
Ні, буде той, хто скаже:
«Я відповідаю за наші ліки. Я сам їх приймав».
Майк Волас помер.
Серйозно? Хіба встежиш? Тоді Ед Бредлі.
Теж помер.
Морлі Сейфер?
Краще думати, що хтось помер, і взнати, що він живий.
Коли ти взяв мене на роботу…
Ти не схвалював. Я це зауважив.
Привіт, Джефе, як ти?
-Привіт. -Вибачте, я не хотів…
Нічого. Може, на другий раз попереджай завчасно.
Звісно.
Так, ну що, почнемо?
Нобелівська премія сама себе не отримає.
Марку?
Я тільки сполоснуся й зараз підійду.
Чорт.
-А Гезер… -Уже йде.
Вродливим усе сходить із рук.
Хоча я сам час від часу цим користуюся.
Гезер, дякуємо, що прийшла. Ми зараз.
Так, Джефе, я хочу почати з вибачення.
Ні, слухай, я не мав до вас вриватися.
Ні, я не про це.
Пам'ятаєш, я позавчора питав,
котрій дівчині дати Темнофлокс, ти сказав «жодній»?
Так.
Мене це влаштувало, але протокольний комітет, як виявилося, ні.
Три вершники контролю.
Вони не повірили, що в тебе нема теплих почуттів
до Гезер і Сари.
Тому, на жаль, сьогодні ми маємо провести дослідження для підтвердження.
Цього разу за вказівками проткому,
замість питати тебе, котрій дівчині дати Темнофлокс,
що протком вважав, як вони кажуть, «надто суб'єктивним»,
ми дамо дівчині Темнофлокс, а тоді побачимо, що ти скажеш.
Ми знову дамо тобі Вербалікс.
Ти оновив його мобіпак? Кількості досить?
Так. Плюс я вже казав тобі, що досить.
А що по Гезер?
Ти стояв там і дивився на мене, Стіве.
Так і було, Марку.
Вибач, Джефе, ми тут нині гиркаємося.
Тяжкий день, і від цього всім трохи не по собі.
Я не хочу, щоб Гезер давали Темнофлокс.
Хороший початок.
Це тому, що ти її кохаєш? Відчуваєш кохання?
Ні, я ж уже казав.
Так, і я погодився,
але чи це дослідження для підтвердження того, чого хочемо ми?
Не зовсім.
Тут головне, щоб ми записали, що ти скажеш,
коли бачитимеш, як Гезер дали Темнофлокс
на п'ять хвилин, і все.
Одне п'ятихвилинне дослідження.
Тому зараз ми даємо Вербалікс.
Крапаю, Джефе?
Ну ж бо.
Тобі це має лестити. Ми обрали Роґана?
Ви боїтеся Роґана.
Так, Роґан може вбити пачкою серветок.
Але ні, ми вважаємо, що твій рівень мовлення відповідає нашим потребам.
Крапаю?
Ти в курсі, за що сидить Гезер?
Ні. Це заборонено.
Чи було віскі, банди, вбивство батька? Не можу сказати.
Але чи можу я натякнути, що в її минулому не було пса на ім'я Лессі
і задушевних розмов про Біблію, доки бабуся плела макраме?
Чи можу я натякнути, що… Марку, порожньо.
Якби ти знав минуле Гезер,
то змусити її на короткий час відчути смуток, нудоту та/або жах —
це не найгірша ідея у світі?
Я не знаю.
Я монстр, Джефе?
Я пам'ятаю дні народження наших?
-Хто вивозив тебе на гідролітаку? -Ти.
Так. А коли в нас був спалах грибка стоп, і твої стопи були вкриті висипом,
чи дехто поспішив купити рецептурну мазь,
заплативши за неї власними грошима?
-Мило з твого боку. -Так.
Непрофесійно згадувати про це.
Облиш, Джефе, що ти хочеш почути?
Що можуть забрати вільні п'ятниці?
-Я намагаюся допомогти, містере Абнесті. -Стів!
Ти можеш подзвонити, заради мене?
Так, добре.
Давай я спробую. Добре? Я зараз.
Ліззі.
Містере Абнесті.
Тут у кімнаті мій батько?
Та яке. Він нас кинув, коли мені було вісім.
Чорт. Мені шкода.
Ми раді, що в нас є ти, Ліззі,
і не тільки через твої кулінарні вміння.
Ти вигравала конкурс на краще м'ясо на фестивалі барбекю в Прескоті
три роки поспіль?
Звідки ви знаєте?
Робота така.
Знаєш, сам я вважаю м'ясо на барбекю трохи жилавим, але…
Гаразд.
Ми дістали тобі омріяні мідні каструлі?
Я хотіла подякувати.
Припини, не треба.
Ти таке вдале доповнення.
-Це найменше, що я міг зробити. -Дякую.
Поруч із тобою я почуваюся…
Я почуваюся трохи по-дурному.
-По-дурному? -Так.
Бо береш чиюсь справу
і формуєш попереднє враження, навіть знаючи,
що велику роль грають обставини, і життя несправедливе.
Та все ж судиш.
Тут ще хтось знає?
Ні. Це наш маленький секрет.
Так.
Дуже смачно. Тисячу мідних каструль за таку каву.
Чи, може, екскурсію? Повезти дівчину з Аризони на сонечко?
Привіт, Джефе.
Пробач, друже.
На жаль, комітет був непохитний.
Вони наполягли, що тест треба продовжити за розкладом.
Інакше погрожують викинути тебе із цієї програми
й повернути в тюрму штату.
Їм треба, щоб ти дав згоду, Джефе.
Я спитаю останній раз. Крапаю?
Так, я згоден.
Дякую.
Гезер, привіт ще раз.
Ще раз доброго ранку.
Крапаю?
Я згодна.
Давай, Марку.
ТЕМНОФЛОКС
Мені не подобається.
Будь ласка. Болить.
Що зі мною таке?
-Це не завдасть болю. -Чорт.
Джефе, багато говори, детально. Отримаємо користь.
ВЕРБАЛІКС
Гезер щойно знудило.
У неї стан, що викликає огиду.
Може, підтримаєш нас? Що було спершу?
Вона почала плакати.
Вона спантеличена відчуттями.
Вона плаче сильніше. Схоже, не може всидіти.
А ти що відчуваєш?
-Меланхолію. Провину. -Ні, благаю.
Продовжуй.
Ні.
Я можу думати лише про те, що Гезер була дитиною.
Яку любили мама й тато,
які не очікували, що вона може зробити щось жахливе.
Що раз і назавжди відділить її від любові.
Добре, продовжуй.
Розлучить її з радістю й викликатиме в неї невимовну тугу.
А ти кохаєш її?
Допоможіть! Благаю!
Ні.
Тримайся, Джефе.
У вербальному коментарі Джефа є сліди романтичного кохання?
-Радше ні. -Чудово.
Це все — переважно базові людські почуття.
Прекрасно.
Стіве.
Здається, розлиття.
Назад!
Зменшуй.
Я зменшив. Ефект не…
Більше червоного.
Гезер відчуває нестерпну муку.
-Зменшуй. -Намагаюся. Не виходить.
Гезер, слухай мене. Сядь, нічого не чіпай, це наказ.
Відійдіть від мене!
Ти знущаєшся?
Ти знущаєшся, твою матір?
Господи.
Це погано. Іди туди.
Чорт.
Гезер трощить усе, до чого дістає.
Сядь. Це наказ.
Це я винен.
Відвали від мене нахрін!
Я сприяв…
Гезер, зроби глибокий вдих, усе буде добре, чуєш?
Просто розслабся.
Так.
Чорт.
Боже мій.
Сука!
Господи.
Зараза.
Прокляття, Марку.
Пульсу нема.
Що з тобою не так? Я ж просив зменшити.
Що? Я зменшив.
-Забудь… -Я ж казав, що так буде.
Вона не відреагувала на мій прямий наказ.
Ти городиш маячню.
Ти боїшся зробити… Я ж казав…
Я даю вказівку, а ти роби, що кажу!
«АБНЕСТІ ФАРМАСЬЮТІКАЛЗ»
«Абнесті Фармасьютікалз»?
Стіве, я ж тебе попереджав.
Це його компанія.
-Я казав. -Не звинувачуй мене!
Ти не слухав, я ж казав тобі… Це ти винен.
Я ж казав.
-Ти не даєш мені… -Пам'ятаєш це?
«Лото»?
У мене роботи мало?
N-40.
Дасте дозвіл ввести N-40? Крапаю?
Я згоден.
Як таке могло…
Бачиш цей пульт?
Скажімо, можна посунути цей індикатор, і Сара отримає Темнофлокс.
I-16.
Якого біса?
-Гей, ти куди? -Стули пельку, Марку.
B-6.
Знаю, ви там шаленієте, та ці штуки не можна шарпати,
можуть розлитися.
Ти в цьому не винен.
Ти не винен.
Це занадто. Треба доповісти.
Подорослішай. Не поводься, ніби ми перетнули якусь лінію.
Час побоювань щодо перетину ліній давно минув.
Якщо дізнаються, що сталося з Гезер,
нас закриють, Марку.
Усе, чого я досягнув, буде втрачено, і прийдуть не тільки за мною.
Ти теж сядеш.
Так.
Слухай.
Пробач.
Гаразд, це був жах.
Але що я тобі завжди кажу?
Під тиском утворюються діаманти.
Так.
Усе нормально, чуєш?
Ми з тобою подвоїмо зусилля.
Ми отримаємо золоту зірку для B-6 і змінимо світ, Марку.
А Гезер? Гезер померла за найкращу у світі справу, ясно?
Ясно.
Точно ясно?
-Точно. -Так?
-Ясно. -Упевнений?
Ну от.
Візьми відгули, перепочинь.
Усе, що допомагає тобі забути. Поїдь кудись звідси.
Вона мертва?
Їй не найкраще.
Це несправедливо. Так. Так, її не стало.
Це… Ти ж знаєш, Джефе, це наука.
А в науці ми маємо досліджувати невідоме.
Невідоме призводить до непередбачуваного.
-Ми не могли передбачити… -Зрозуміло.
Тон твого голосу, Джефе,
я прекрасно розумію.
Але скажи чесно. Думаєш, те, що сталося, мені сподобалося?
Зовсім ні. Я теж людина.
У мене є почуття, і ніхто не засмучений через це більше за мене.
Але якщо дивитися ширше, наша робота полегшить страждання,
врятує життя, і не одне, а багато життів.
Ми робимо світ кращим.
Невже?
Так, Джефе.
Ти мав би пишатися.
Попри особистий смуток, ти чудово впорався.
Ми всі чудово впоралися. Особливо Гезер.
Аж до тієї миті, коли вона…
Це була не найкраща її мить,
та до цього вона все робила чудово,
і ми її ніколи не забудемо.
Що?
Просто це важко.
Так.
Дати щось для покращення самопочуття?
Присягаюся, G-46 — класна штука, скажи?
Еге ж.
Може, світ вона не змінить, але штука класна.
Це реально класна річ.
Із цим препаратом важко згадати хоч одну сумну думку.
Який твій найгірший спогад?
Що?
Вибач, це тупе питання.
У мене такий… Мені було…
Мені було вісім,
і тато сказав мені, що повезе мене в літній табір.
Я так зрадів.
Він завіз мене туди, і виявилося, що то не літній табір,
а інтернат для сиріт,
і більше я тата не бачив.
Боже мій.
Я теж сміюся.
Просто це такий жах, друже.
Але чогось смішно. Сам спробуй.
Він не повернувся.
Так і не повернувся. Хоча б на одні вихідні, але ні.
Мені шкода це чути, друже.
Чорт забирай.
Ця доза надто сильна.
СМІХОДИЛ
Боже.
Тільки поглянь на нас.
Джеф і Стів.
Стів і Джеф зависають разом.
Друзі.
Що?
Чого ти, ми ж тут разом.
Насолоджуємося краєвидом. Як друзі.
Ти можеш… Той…
Ти можеш вийти в ті двері, коли забажаєш.
А я не можу.
Ні, я не можу. Уже ні.
А що тобі не дає?
Те саме, що не дає вийти тобі, і кожне рішення, яке я прийняв у житті.
Ті, що привели мене сюди, у цей заклад.
Це моя єдина справжня любов, Джефе.
А коли вже полюбиш, розлюбити важко.
Як скажеш.
Джеф і Стів, застрягли в літньому таборі.
За Джефа й Стіва. Не такі ми й різні.
-Заберіть від мене ту довбану штуку! -Ліззі, слухай.
Зроби глибокий вдих. Усе буде добре.
Благаю!
Для протоколу, скажи нам, чого ти так боїшся?
Заберіть те лайно!
Вербалікс не допомагає.
Так.
Це класна річ.
Фобіка.
Благаю, зупиніть це!
Змушує боятися того, що їм шкодить.
Що, типу глютену?
Так. Або зайвих думок.
Заберіть же від мене ту кляту штуку!
-Мене непокоїть посттравматичний стрес. -Від степлера?
Чуєш, Ліззі? Ліззі, це просто степлер.
Геть від мене!
Ну що, закругляємося?
Стіве, закругляємося?
Так, добре.
Це було найгіршим з усього. Набагато.
Як ти зараз?
Я не боюся. Просто…
Соромно?
Так, ненавиджу це почуття.
Не хотів почуватися так перед тобою.
Тому попросив перевести.
Я багато років відсиділа в тюрмі.
А потрапивши сюди, я…
Хіба тут справді значно краще?
Так, там мене били.
Але там я хоч не боялася довбаного степлера.
Чому ми постійно погоджуємося?
Я згоден, згоден.
І заради чого? Щоб ходити окремим коридором?
Заради окремої спальні? Мідних, матір їх, каструль? Реально…
Усі ті рази, коли ти погоджувався, чому ти це робив?
Мабуть, відчував, що я це заслужив.
Це я хотів тобі сказати, Ліззі.
Так. Думаю, я поїду з ними.
Агов.
Гей. Почекайте мене.
Без мене жити не може.
-Не п'яний, щоб вести? -Я тверезий.
Джефе!
Еммо. Давай, мала. Ну ж бо.
Еммо! Вилазь, мала. Давай.
Привіт, кицю, тобі вже, мабуть, набридло, що я лишаю повідомлення,
але я просто хотів сказати, як завжди, що сумую за тобою,
і попросити пробачення.
Скринька цього абонента заповнена.
Зараз він не може отримувати нових повідомлень.
Мені так шкода.
Два пункти звинувачення, навмисне вбивство.
І це ще без Гезер.
Не роби так із собою.
Твоєї провини тут немає.
Ти зробив усе, що міг.
Ні.
Я сказав «я згоден».
І я навіть не знаю, чому.
У тебе добра душа.
Ми погані. Ми дуже погані.
Якщо що, по-моєму, ми тут найменше з усього зла.
Так? Чому ти так кажеш?
Дещо чую.
Дещо чуєш?
Так. Ти знаєш Рея?
Після чотирьох відсидок за наркотики Рей ліг у спецклініку,
а тоді ще раз, на повторний курс,
який призначений для людей, настільки стійких до терапії,
що вона перестає діяти.
Але, певно, навіть це йому не допомогло, бо тоді він скоїв немислиме.
Потрійне вбивство.
Так, свого наркодилера, сестру дилера й хлопця сестри дилера.
Чорт, треба ж.
А знаєш Роґана?
-Здорованя Роґана. Звісно. -Так.
-Хто його не знає? -Він повернувся додому.
Знайшов свою дівчину, що його зраджувала, і викинув з вікна восьмого поверху.
От чорт.
Вона не вижила.
Здуріти можна.
Я цього не розумію.
-Як таке можливо? -Що?
Якщо ми всі погані, де все погане?
Сидите допізна?
Так.
Сьогодні можна.
Джефе, може, доведеться прибрати спільну миску з горішками, зважаючи на…
Лайнопальця.
Так. Прекрасного вам вечора.
-І тобі.
Ага.
ЛЮБОВАКТИН
Так.
Гаразд. Я розумію.
Дякую.
Привіт, Джефе, дякую, що прийшов. Як ти?
Добре.
Гаразд, добре. Слухай, у мене від цього серце рветься на шматки.
Але протком наполягає на останньому дослідженні, щоб знайти вихідний рівень.
Ми…
Ти маєш ввести Темнофлокс тому, з ким разом ніколи не приймав N-40.
З ким це?
Це й мені рве душу, Джефе. Чесно.
Марку, будь ласка.
Ні. Вибачте, я не можу цього зробити.
Звісно, можеш, Джефе.
Це востаннє хтось отримає Темнофлокс, ясно?
Ліззі цього не заслужила.
Цього разу так далеко не зайде. Чесно.
Ти мене не слухаєш.
Облиш. Ти говориш інакше, ніж після приїзду сюди.
Той хлопець зробив би все, щоб загладити провину.
Ти можеш замовкнути?
Я цього не робитиму.
Спокійно.
Може, нам варто із цим переночувати. Так?
Уранці все здається кращим.
Так, аякже.
Пам'ятай, Джефе: те, що ти зробив, більше ніколи й ні з ким не станеться.
Такі препарати унеможливлять такі заклади.
Більше ніякої шкоди чи травмованих людей.
Лише ти можеш запобігти ще одному такому, як ти.
Подвой його дозу.
Я знаю, що тобі важко, але це допоможе.
Що в червоному?
Вибач.
Це просто іграшка.
-Червоне — це плацебо. Ми вставимо його… -Припини.
Просто припини.
Нема протокольного комітету, так?
Це його компанія.
Я бачив шапку на документі.
«Абнесті Фармасьютікалз».
Він тут усім заправляє,
і він же називає препарати, використовуючи карту з лото.
Чому ти працюєш у такому закладі?
Усі ці балачки про N-40 — це ж брехня.
Абнесті чхати хотів на любов.
Ні, його хвилює той червоний.
B-6.
Як ти можеш йому допомагати?
Ти міг би працювати будь-де.
Чому тут? Чому з ним?
Геніїв так мало.
Він пообіцяв, що ми змінимо світ.
Я просто хотів допомагати людям.
Ти ще можеш.
Привіт, Джефе, людино дня.
Сподіваюся, ти поспав, усе обдумав, так?
Може, сідай на місце водія?
Марка сьогодні нема.
У нього нежить чи щось таке.
Покоління нульових.
Вибач, це… Некоректно так казати.
Якщо так подумати, хтось раптово вирішує,
що всі, народжені з такої по таку дату, поводяться однаково.
Це як гороскоп, але ще тупіше.
Ви з Марком геть не схожі.
Ну, не знаю.
Це Марк змусив мене передумати.
Тоді я пробачу йому його шмарклі.
Коротше, тут я, ти й Ліззі, разом нас троє.
Як життя, Ліззі?
Вітамін Д не завадив би.
Скоро ми вивеземо тебе на сонечко.
Гаразд, Джефе.
Уранці я заповнив ампули Ліззі останніми залишками Темнофлоксу.
Решту я повиливав. Його вже нема.
Давай залишимо його в минулому назавжди?
Добре. До роботи.
Ліззі? Крапаю?
Так, я згодна.
Джефе, дай Ліззі Темнофлокс.
Вибач.
Відповідь і досі «ні».
Джефе.
Сука!
Так. Проти чого ти тут бунтуєш, Джефе?
Думаєш, ти її кохаєш? Та ти її навіть не знаєш.
Клянуся, у цій довбаній будівлі всі всіх судять!
Може, давай трохи поділимося наболілим? Так.
Ліззі, скажеш Джефу, за що ти сидиш?
-Байдуже. -Це і є кохання, правда?
Знайомитися одне з одним. Давайте знайомимося.
Байдуже. Вона мені сказала.
-Невже? -За грабіж. Теж мені проблема.
Правда? Що ти йому сказала? Майбутньому чоловіку, батьку твоїх дітей.
Він має право знати правду. Скажи йому.
-Можеш не казати. -Давай. Так. Скажи йому.
Давай, Ліззі, скажи йому. Кажи.
Ні? Гаразд, тоді скажу я. Добре?
Хай так. Твоя справа в мене тут. Подивимося.
Так? Дізнаймося про Ліззі все.
-Познайомимося. -Не треба.
-Я знаю, хто я і що накоїла. -Елізабет Даєн Гарріс.
Народилася в Прескоті, Аризона.
-Виросла в інтернаті… -Не треба. Я знаю, хто я.
Я знаю, хто я! Я мати, яка вбила своє немовля.
Ось хто я така, Джефе.
Мати, яка забула й кинула свою донечку в машині
на парковці «Волмарту» в липні, на три години…
доки я була на роботі.
Перше: злочинна недбалість. Друге: ненавмисне вбивство
моєї дев'ятимісячної донечки.
Моєї…
Моєї плоті й крові.
І я не знаю, що це за збочений експеримент,
та що б він не казав тобі зі мною зробити, давай, покінчимо вже із цим.
Що швидше ми це зробимо, то краще буде для всіх.
Давай. Ти не завдаси мені болю.
Це неможливо.
Нема більшого болю, ніж прокидатися кожного, сука, ранку без неї. Ясно?
І я знаю, ти думаєш, що кохаєш мене,
але все, що було в мені варте кохання, померло з нею давно.
Тож давай. Зробімо це. Не соромся. Дай мені той препарат.
Дай його мені, трясця.
Давай, сказано! Роби свою довбану роботу, Джефе!
Давай!
Бляха…
Дай його мені.
Будь ласка.
Вибач.
Що смішного?
Ні…
Те, що вона сидить там, усе це,
ти з тим телефоном, усі такі серйозні.
Це лише мені все здається кумедним?
СМІХОДИЛ
Так.
ФОБІКА
Лише тобі.
Марк не захворів, так?
-Дай сюди. -Ні.
Припини. Годі, ти мене лякаєш, чуєш?
Просто припини. Досить. Не кривдь мене.
Не завдавай мені болю.
ТЕМНОФЛОКС
Сука.
Боже…
Марк щось додав у мій мобіпак.
Так і є. Він спорожнив мій мобіпак і дав тобі Темнофлокс.
Він зараз повернеться з поліцією.
Як він міг?
Ми з ним… Ми ж із тобою були…
Хай це припиниться!
-Тобі щось дати? -Хай припиниться!
Для покращення самопочуття?
Це були твої перші слова мені,
потрібна тобі згода для найважливішого дослідження.
-І що ми кажемо? -Так!
На що ми погоджуємося?
Що ми погоджувалися вводити собі в організм кожен день?
B-6.
Він не робить щасливим, голодним чи збудженим.
Він змушує робити те, що кажуть.
«Смійся, перестань сміятися. Їж, перестань їсти. Трахайся, не трахайся!»
Ти тестував не всі ті інші препарати. Ти тестував B-6.
Так. Пробач. Мені шкода.
Пробач.
Як ти хотів його назвати?
Ну гаразд.
Як ти збирався його назвати?
П-К-Р-Екс.
Покірнекс.
І він працював.
Достатньо, щоб жити серед убивць, але не для золотої зірки. Чому?
B-6 мав бути ідеальним.
Метою була не покірність.
А тотальна покірність, без винятків.
Ми мали знати, чи вийде змусити вас виконати наказ,
який суперечить вашим найсокровеннішим цінностям та емоціям.
Зробити саме те, що ви аж ніяк не хочете робити.
Скривдити того, кого любиш.
B-6 міг змусити тебе повторити той вчинок, про який ти шкодуєш,
скривдити ще когось із тих, кого любиш.
Міг змусити будь-кого робити будь-що.
Я довіряв тобі.
Ми довірили тобі своє життя!
Ти змушував нас робити одне одному підлість,
начебто з нашої волі, але воля була твоя.
Ти забрав нашу…
Вашу що? Свободу волі?
Боже. І багато вона тобі дала?
Не можеш цього уявити?
Світ, повний людей, які роблять те, що їм кажуть.
Ми б продавали мир і гармонію.
Можливість змусити людей діяти в ім'я більшого блага.
Поводитися не так, як вони хочуть, а як слід.
Більше не було б п'яниць, що розбивають тачки. Чоловіків, що вбивають дружин.
Дітей, яких кидають.
Що вже говорити. B-6 не діє.
Я хочу, щоб ти розказав, що зробив з Гезер.
Я можу сісти в тюрму, це знищить мене.
І все, що я збудував. Я можу сісти в тюрму.
Джеф і Стів. Не такі вже й різні.
Так.
Що смішного?
Тебе звільнили сім місяців тому.
А апеляцію Ліззі вислухали співчутливі люди.
Вона вже тиждень вільна.
Вона вийде звідси. Сьогодні.
Відчини вхідні двері.
Я простежу, щоб ти більше ніколи і ні з ким такого не робив.
Віддай мені ніж.
Я сказав, дай його мені.
Для чого?
Бо я так сказав, Стіве,
і залив тобі стільки B-6, що лева можна приборкати.
Справді працює?
Не тоді, коли є наказ убити єдине, що людина любила в житті.
Цього я навчився в тебе.
Я ввів Ліззі Темнофлокс. Усі чотири ампули.
Гей.
Нічого. Ти в нормі.
Уже все.
Пробач мені.
За що?
Пробач, що я брехала.
Ліззі, я кохаю тебе.
І ніщо цього не змінить.
Друзі й сусіди,
вибачте, що перебиваю, особливо з такими новинами.
У нас спроба втечі.
Більшість із вас знає Джефа й Ліззі.
Більшість знає Джефа й Ліззі,
і мені страшенно сумно, що вони обдурили представників влади,
які зараз їдуть сюди.
Я казав, що це буде кінець програмі
й комфортному життю, яким жили ми всі, але вони не послухали.
О ні.
Комусь хочеться повертатися в тюрму штату?
Що б ви зробили, щоб не допустити цього,
щоб зберегти шляхетну місію…
Чорт!
…якій ми присвятили життя?
Пішло це все!
Зупиніть Джефа й Ліззі, не заради мене, а заради себе.
ДО ОБ'ЄКТА НАБЛИЖАЮТЬСЯ
Сука!
Лайнопалець?
Я знав, що це ти.
Он вони!
Біжімо, за ними. Швидше!
Стривай.
У мене є ключ від комори.
Там запас їжі на пів року.
Круто. Дякую.
Альфа Віскі Дельта, вилітаю на північ.
Альфа Віскі Дельта, набираю висоту, 610 метрів,
курс на схід до траси нуль…
Вибачте.
Нуль дев'ять нуль…
До траси нуль…
Альфа Віскі Дельта, вам потрібна якась допомога?
Пішли ви з вашою маячнею.
Пішли ви всі!
ПОЛІЦІЯ
Альфа Віскі Дельта, підтвердьте наміри.
Ви летите на північний захід, 315.
Знизилися нижче 150 м. Ви нас чуєте?
Ви знижуєтеся. Штурвал на себе.
-Ви знижуєтеся. Штурвал на себе. -Як гарно.
Ви знижуєтеся. Штурвал на себе.
Приємно відчувати сонце.
Шкода, що нема ліків для прощення себе.
Щоб прийняти їх, і тоді все починається з початку.
Коли до всіх, кого любиш, ти ставишся правильно.
Ставишся до них як до золота й відчуваєш, що все ще попереду.
Це прекрасне життя з усіма його насолодами.
Любов, яку я можу дарувати, добро, яке можу робити.
Але таких ліків не існує.
Доведеться нам робити це самим.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова