Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kdo je tam?
- Raymond. - Jakej Raymond?
Kolik jich znáš, Rayi?
Táta je po smrti.
Zabil se?
Ne, neza… Byl nemocnej, proboha.
Můžu dál?
Odlož tu zbraň, Rayi. Víš, že je nemám rád.
Tak nemáš uprostřed noci klepat na cizí dveře.
Snažil jsem se dovolat, ale mobil máš mrtvej.
Neplatil jsem účty.
Chceš něco k pití?
Kafe.
Kdy jsem tu byl naposledy? Před třemi roky?
Po Athenině operaci.
Tak to je pět let.
Fakt? Ty vole.
Takže? Kdo ti to o tátovi zavolal?
Kdo se s ním ještě bavil?
Reverend West, jeho pastor.
Harris má pastora? Děláš si prdel?
Jo, a přál si, aby mu synové šli na pohřeb.
Je to zítra. Kus za Richmondem.
Nemusíš tam.
Je tuhej. Nezjistí to.
Jsi fakt citlivá duše, víš to?
Tak jakej máš plán?
Brzy ráno vyrazím, před východem slunce. Ale nemůžu jet sám.
Nemám řidičák, Rayi.
Řídil jsem pod vlivem.
Dvě piva.
První kontrola za 20 let.
Přijel jsem, protože nešlo zavolat,
ale kdyby mě zastavili, byl bych v hajzlu.
Proč tě nehodí manželka?
Máme problémy.
V prosinci mě nechala.
Ho, ho, ho.
Proč ses ptal, jestli se zabil?
Proč by měl?
Prostě jsem čekal, že to udělá.
Zahořklej parchant. Frustrovanej.
Na co sáhl, to šlo do sraček. Tak jsem čekal, že to jednou sám utne.
Celý dětství jsem si to představoval.
Jak si strčí hlaveň do pusy a vystřelí si mozek z hlavy.
Ježíši.
Fakt pojedeš?
Po všem, co ti udělal?
Pořád děláš v továrně?
Ne. Vykopli mě.
Proč?
Nevím. Nějakej spor.
„Spor?“ Nóbl slovo.
Popsal by to ten druhej taky tak?
Těžko se mu teď mluví, když je bez zubů.
O co šlo?
O nic.
O co šlo, Rayi?
Použil slovo na N. Já mu to vytkl. Vyostřilo se to.
Kde teda děláš teď?
Na stavbě. Sem tam.
Tenhle týden dva dny.
Další dobrej důvod nejet na pohřeb.
Viděl jsem odsud odcházet ženskou. Něco stálýho?
Hraješ teď někde?
Ne, nevystupoval jsem už věčnost.
Proč ne? Znělo to dobře.
Už nehraju.
Tam venku jsem tě slyšel.
- Ne. - Já tě slyšel.
Už nemám trubky. Prodal jsem je.
Ty jsi je prodal?
O nic nejde.
Bez práce a bez trubek? To zní nebezpečně.
Jsem v pohodě. Pořád čistej, už sedmej rok.
Ty jo, tak super. Jsem na tebe pyšnej.
A teď se jako obejmeme?
- Obejmi tohle. - Neser.
Poslyš, měl ty další manželky.
Můžeš pozvat je.
Ne.
Vzpomínáš na tu ze Srbska? Branka.
Branka, ty jo. Máš pamatováka. Sakra, ta byla sexy.
Kvůli ní jsem si tak stokrát honil a ty taky.
- Ne, já píchal. - To pěkně kecáš.
- Jak takový ženský dostával? - Uměl být zábavnej, když chtěl.
Počítá se do toho mlácení synů opaskem? V tom případě byl fakt bavič.
Rayi.
Chci tam jet.
Ne proto, že to chtěl. Já to chci.
Chci vidět, jak ho posílají pod zem. Vědět, jakej je to pocit.
Ale mám strach, že to nedám.
Pojeď se mnou.
Ještě vteřinu.
Vážně? Je to nutný?
Jeden nikdy neví.
Klíčky… Fajn.
Kde to jsme?
Asi hodinu a půl od cíle.
Zdálo se mi, že jsem v přírodovědným muzeu.
U výlohy s figurínama. Pamatuješ na ně?
Nazí jeskynní lidi zabíjeli chlapa… Tvá máma nás tam brala.
Ne. To byla tvoje.
Moje to tam nesnášela. Nahánělo jí to hrůzu.
Ne. Vždyť tvoje máma…
Možná máš pravdu. No…
Byl jsem v tom muzeu a táta… Harris byl jeden z těch jeskynních lidí.
Jo.
Tak zkouším rozbít sklo a osvobodit ho.
Ale kouknu se dolů a taky jsem nahej jako oni.
Co to podle tebe znamená?
Že to bude chtít víc než díru v zemi,
abys tátu dostal z hlavy.
Neumím si ho představit jako dítě.
Jeho otec na něj byl hnusnej. Opakujeme to. Dál a dál.
- Nemusíme. - Ale děláme to. Tady to tak chodí.
Ty jsi byl na syna hnusnej?
Hej… Promiň.
Haló? Reverende?
Jak se daří?
Jo, jsme na cestě. Máme jet přímo k vám, nebo…
Dobře.
Dejte mu tohle číslo.
- Všechno? - Jo.
- Fajn obchod. - Díky.
Váš?
No jasně. Podle vás snad vypadám jako šéfka?
Jo, to rozhodně.
Jak další jižanky.
- Tak jsem se lehce vzbouřila. - Fakt?
To je úžasný.
Co jsi to tam dělal?
Nic.
Samy se k tobě slítají, co?
Jak mouchy k hovnu.
Volal reverend West.
Jak dlouho se vůbec znali?
Chápeš, táta beztak umřel sám.
Tenhle chlap se jen snažil vymalovat mu to míň zoufalý a depresivní.
A takhle konec vypadá, když si všechny znepřátelíš.
A teď si zavolali nás, abychom hráli truchlící.
Nemáš na něj žádný hezký vzpomínky?
Pár jo. Kéž bych neměl.
Proč?
Haló? Tady Raymond.
Tady Canfield z pohřebního ústavu.
Aha, ano. Zdravím.
Nejdřív bych rád poznamenal, že mě vaše ztráta velice mrzí.
Děkuju.
Vašeho otce jsem před pár lety potkal,
když zařizoval detaily.
Velmi charismatický a citlivý člověk.
Upřímnou soustrast.
Jaké detaily zařizoval?
Přál si otevřenou rakev.
To znamená nutnost balzamování a s tím musíme hned začít,
pokud má být prezentován už odpoledne.
Což si přál.
Dobře.
Problém je, že si předplatil rakev a náhrobek
a složil zálohu za balzamování, ale plnou cenu už nedoplatil.
- Vím, že je to teď těžké… - Kolik?
- Prosím? - Můj bratr, Ray.
Mluv.
Rád vás poznávám. Upřímnou soustrast.
Co to stojí?
Dohromady 475 dolarů i s daní a zahrnuje to i kosmetické práce.
Tím myslíte mejkap?
Ano, chceme ho připravit tak, aby vypadal příjemně…
Jo, zbytečný výlohy. To nepotřebujeme.
Nemusí být vidět.
Promiňte, neslyšel jsem.
Prosím, začněte. Uhradíme to, až dorazíme.
A před chvílí se na vás ptal pan Mendez, právní zástupce vašeho otce.
- Pošlu vám jeho číslo. - Dobře, mockrát díky.
Brzy na viděnou.
Harrisův právník?
Pětistovka? Fakt? Ty na to máš?
Ne, ale pohřeb má jen jednou.
- Tak pořádnej. - Tolik nemám.
- Nezaplatím to. - Tak to zaplatím já, dobře?
Ježíši Kriste.
Dej to nahlas.
Max Mendez.
Ano. Já se jmenuju Raymond.
Můj otec byl Ben Harris.
- Ano. Upřímnou soustrast. - Díky.
Váš otec byl příkladný muž. A velmi sympatický.
Jo, mnohým bude určitě chybět.
Chtěl jste nám něco?
Ano. Bohužel mě teď čeká další klient.
Můžete se později stavit? Něco s vámi chci probrat.
Je s vámi váš bratr Ray?
Ano.
- Dobře. V 11:00? - Dobře.
Pošlu vám svou adresu. A jak váš otec říkával, à bientôt.
À bientôt?
Vzpomínáš, jak nás nutil chodit na fráninu a pak si to rozmyslel a zrušil to?
To mě fakt bavilo.
Díky.
Pardon.
Je tu pan Canfield?
Zdravím. To jsem já.
Pan Raymond Harris?
- Jo. - Zdravím, těší mě.
- To je Ray. - Zdravím.
Rose, zjisti, kdy bude pan Harris připravený.
Upřímnou soustrast.
Cesta proběhla dobře?
Ano, díky.
Kdepak bydlíte?
Pár set kilometrů odsud.
Jste otci podobný.
Pan Harris bude za pár minut.
Felix si vás najde.
Výborně. Mezitím vám chci ukázat rakev, kterou si váš otec vybral.
Pojďte prosím tudy.
Děkuju.
Počkejte laskavě tady. Hned se vrátím.
Vážně?
Největší skrblík, co kdy žil.
Věřím, že o cenu nešlo.
Nabídl jsem mu slevy na jiné rakve, ale trval na této.
Řekl, že to se mu na židovství líbí nejvíc.
Střídmost rakve.
A to mě přivádí k mé otázce.
Vím, že se přátelil s reverendem Westem, ale nechcete taky zavolat rabína?
- To nebude nutné. - Ne. Otec nebyl žid.
- Konvertoval na 30 minut. - Jo.
A i tak byl hroznej. Žádnej rabín. Díky.
Pan Harris už je.
Upřímnou soustrast.
Trochu jsem ho upravil.
Byl dost vyzáblý.
Jo. Tak děkujeme.
Jak umřel?
No, museli byste si promluvit s lékařem,
ale úmrtní list uváděl městnavou srdeční slabost
a rakovinu plic.
Váš otec si přál být do rakve uložen nahý.
Na rozloučení u rakve navrhuji obléknout mu košili, pokud máte.
Má přijít hodně lidí?
Neřekl bych.
Nechám vás s ním o samotě.
Kdy jsi ho viděl naposled?
Na jedné z tvých svateb.
Přijel jen na mou svatbu s… Marshou.
Jo.
Tvýho švagra nazval retardem, že jo? Tvůj tchán mu málem vrazil.
Moc nechybělo a z hostiny byla rvačka.
Tak to nebylo. Nepřepisuj dějiny.
Byl vždycky tak malej? Co je to za blbost s tou nahotou?
Vždycky byl exhibicionista.
Pořád má větší péro než my.
To byla síla, vidět ho tam tak ležet.
Vážně je po něm. Teď to cítím.
Mám dobrej pocit. Je fajn hodit to už za hlavu.
Odpuštění je dobrý.
Jen dál. Vstupte, pánové.
Rád vás konečně poznávám a přiřazuju ke jménům tváře.
- Děkujeme za pozvání. - Samozřejmost. Posaďte se.
Kávu? Vodu?
- Není třeba. - Ne, díky.
Je to zvláštní, mockrát mi vyprávěl o svých synech, svých dětech, chlapcích.
Jak dlouho jste se znali?
Asi sedm let.
Zastupoval jsem muže, který ho žaloval za urážku na cti.
Můj klient vyhrál.
Na vašeho otce jsem udělal dojem, a tak si mě najal na žalobu města Bon Air.
Za co?
Vánoční věnce na radnici.
Tvrdil, že to odporuje odluce církve a státu.
Kde na vás vzal peníze?
Dělal jsem to pro bono.
Váš otec uměl skvěle debatovat. Zuřivý diskutér.
Ne nutně sofistikovaný, ale neúnavný.
Zaplatil bych, abych ho zas mohl slyšet remcat na svět.
Dobrá. Jeho závěť.
Všechen svůj majetek, tedy asi 5 200 dolarů na běžném účtu,
chtěl rozdělit svým synům, kteří přijedou na pohřeb.
Vím, že to není moc, ale možná to pomůže s úhradou pohřbu.
Možná i s výdaji na cestu.
Nebo můžete uspořádat smuteční hostinu.
Je to na vás.
Váš otec vám taky zanechal nějaké osobní věci u sebe doma.
To je jeho adresa.
A paní Delgadová tam bude celý den.
- Paní Delgadová? - Ano.
A na závěr, váš otec si také přál, abyste vykopali jeho hrob.
Cože?
Aby jeho synové vykopali jeho hrob bez užití strojů.
Lopaty jsou v pořádku.
A pak máte do hrobu spustit rakev a zase ho zasypat.
- Ten hajzl. - Ne, Rayi.
- Ne… - Ne. Smí se to vůbec?
Hřbitov musí vyjít vstříc všem vyznáním. Prý si to žádá otcův tonžský původ.
To náš tonžskej původ.
- Jo. - Zde máte povolení.
Na hřbitově se ohlaste řediteli pohřebnictví, ať můžete kopat.
Nezapomeňte si platný řidičský průkaz.
Zdravím. Jsme Harrisovi synové.
Upřímnou soustrast.
Díky.
Co to bylo?
- Co? - To, co jste udělal.
To… Nic.
Nevypadalo to jako nic. K čemu to bylo?
Je to jenom zlozvyk.
Pro lepší pocit?
Nebojte. Tady jste v bezpečí.
Pokoj vašeho otce je nahoře. Ten poslední.
Něco vařím.
- Lucia. - Raymond.
- To je… - Raymond a Ray.
Tady jsi v bezpečí.
Co to je?
Oltářík, co zasvětil sám sobě.
ARMÁDA – NÁMOŘNICTVO OCENĚNÍ
Hele, koukni.
Kdo to sakra je?
Netuším.
Nemáte hlad?
Ne. Nemáme, díky.
- Ne, díky. - Díky.
Přinesu vaše krabice.
Koukej, naše mámy. Krásný.
Než z nich vysál všechen život. Sakra.
- Hele, jako o Vánocích. - Jo, akorát nejsme děcka.
Nejsme?
Jsme dospělý chlapi, kterým život nějak nevyšel.
- To neříkej. - Je to pravda.
Hej, začínáš mě srát.
- Klídek. - Jdi do hajzlu.
- Tohle o mým životě neříkej! - Jo! Konečně ses nasral.
To ne… Díky.
Děkuju.
Vypadá to dobře.
Vynikající.
- Já vím. - Jak dlouho tu pracujete?
Je to můj dům.
Máte to tu hezky zařízený.
Velmi svobodomyslně, ale přitom rozumně.
Díky.
- Harris byl váš nájemník? - Ne. S exmanželem jsme měli myčku aut.
Harris si tam chodil kupovat cigarety.
Byl to starší muž, ale přátelský a uměl naslouchat.
Chvíli jsme byli milenci a pak přátelé.
A když loni onemocněl, vzala jsem ho sem k sobě.
Pořád koukal na tu vaši fotku u jezera.
Ptala jsem se ho, proč vás sem nepozve. Že můžete přijet na návštěvu.
Odmítl to.
Že prý ti chlapi nejsou totéž, co ti kluci.
Ta byla tvoje?
Jo.
Sebral mi ji po jedný velký hádce. V létě, když jsem dokončil střední.
Řekl, že ji dal do zastavárny.
Prohledal jsem snad všechny zastavárny ve Státech.
Vždycky se ke mně choval jako hajzl, ale tohle byl začátek konce.
Proč jste se pohádali?
Nemám ponětí.
Před pár týdny ji nechal vyčistit a opravit.
Takže mám život na hovno?
- To jsem neřekl. - Vím, cos řekl.
- Že mi život nevyšel. - Já…
- Jinými slovy, že jsem lúzr. - Ne, já…
- Já takhle žiju rád. - Já…
Poklidně.
Možná jsem tím pádem nudnej nebo línej.
Vedlo to k mým rozvodům. To vím.
Podle Olive jsem se víc zajímal o klimatizaci než o ni.
Když mě Marsha viděla dokonale vyžehlit košili,
rozbrečela se s tím, že jsem gay.
Mám rád svůj klid.
Jestli to znamená, že mi život nevyšel, fajn.
V pohodě. Ze spánku mě to nebudí.
Vzešli jsme z chaosu.
NIKDY NEZAPOMENEME
Snad jste se vším spokojeni.
Jo, dobrý. Díky, vypadá to dobře.
Na hřbitov se začneme přesouvat
asi za hodinu a půl,
abychom vyhověli jeho požadavku pohřbu při západu slunce.
Tak bude dost času na kopání.
Pan Mendez s vámi o tomto otcově přání mluvil?
- Ano. - Myslím, že to zvládneme.
Bezva.
- Promiňte. - Pardon.
Bonnie. Michaele.
Kdo je Michael?
Pro truchlící je často nepříjemné, když dorazí jako první
a místnost je prázdná.
Chápete, pouze zemřelý.
Tak občas pošleme dovnitř pár lidí, kteří tam prostě sedí.
To samozřejmě neúčtujeme.
A když se pak místnost postupně zaplní,
nenápadně z ní odejdou.
- Super. - Jo.
Potřebuji však od vás podepsat pár dokumentů.
A taky platný řidičák.
Pokus se na rozloučení s otcem neojet recepční pohřební služby.
Dobře, pokusím se.
Jsi jako led, táto.
Tak jo, děkuju. Můžete jít. Díky. Kšá.
Bohužel se nemůžu zdržet.
- Neomlouvejte se. Díky, že jste přišla. - Ne, jsem tady ráda. Jo.
To nevyznělo nejlíp, co?
Vida, máte fajn úsměv. Otevřený. Nelže.
Jste ženatý? Děti?
Nežijeme spolu. Předtím dvakrát rozvedený.
Ty jo.
A? Kolik dětí?
Mám syna.
Je v armádě…
A… Co…
Nechcete o něm mluvit?
Ne, v pohodě…
Jak dlouho se vy dva zdržíte? Jestli chcete nocleh, jeho pokoj je volný.
Díky.
Ale tam bych asi spát nemohl.
Proč?
Nemocniční postel je pryč a zbytek jde Armádě spásy a na skládku.
- Tak to chtěl? - Jo.
Každému něco nechal a tím to hasne. Zbytek musí pryč.
Ale jestli něco chcete, já nevím,
třeba vaše fotky nebo fotky vašich matek, nemám s tím problém.
Ahoj.
Ještě se uvidíme.
Jo, dobře.
My se známe?
Neřekl bych.
Určitě?
Jo.
Tak proč na mě tak zíráte?
Jak jako?
- Myslíte, že se mi to líbí? - Ne, je…
Jen se snažím pochopit, o co vám jde.
Počkejte. Někoho jste mi připomněla.
A to mi podle vás má lichotit. Je to tak?
Za to očumování se omlouvám. To bylo ode mě hnusný.
Ano, hnusný a úchylný.
No, pokusím se přestat se chovat jako kretén.
- Dobře.
Jmenuju se Ray. To je můj otec, Harris.
Kiera.
Jeho pečovatelka od Svaté Anny.
Upřímnou soustrast.
Chodíte na pohřby všem pacientům?
Ne.
On mě o to požádal.
Prý by pro něj byla útěcha, kdybych přišla, a já to ráda udělala.
Cosi mě na něm zaujalo.
Prastará duše. Ztrápená.
Jaký to byl otec?
Ten nejhorší.
To bych tedy netipla.
Ale pravda je, že ke konci už s ním byla jen jeho přítelkyně Lucia.
Takže tohle to vysvětluje.
- Bude pohřbený do země? - Jo.
Vlastnoručně mu vykopeme hrob. Já s bratrem. Jeho poslední přání.
Proč to po vás chtěl?
To nevím o nic líp než vy.
- Jaký máte tip? - Chtěl nám zamotat hlavu.
Udržet nás co nejdýl ve svý moci.
Můžete to odmítnout.
Jo. Neodmítli jsme.
Tak mu to vyšlo.
Byl na odchod připravený. Dokonce odmítal prášky na bolest.
Chtěl při tom být při smyslech.
Myslím, že mu hodně pomáhala hudba.
Vždycky si nasadil sluchátka, připojil je k mobilu, zavřel oči
a prostě tu bolest přečkal.
Ptala jsem se ho, co to poslouchá.
Řekl, že to je tajemství.
Ale když jsem se na něj v noci šla podívat,
poznala jsem, že poslouchá pořád dokola tu stejnou písničku.
Když to šlo, usínal při ní.
Co to bylo za píseň?
Nevím. Instrumentální. Taková bluesová.
Měla bych už jít.
Budete pak i na hřbitově?
Ne, neměla jsem to v plánu.
Jo, jasně.
- To asi nemůžu. - Jasně.
Těšilo mě.
Hej, musíš zavolat Mendezovi, tomu právníkovi, jo?
Chci sehnat všechny tátovy věci. I ty, co nechal v nemocnici.
- Proč? - Jen… Chci jeho mobil.
Po platebním dni je k ničemu.
Ne, to… To nevadí, jasný? Zavolej mu.
Díky.
Sakra.
Pane Mendezi, tady Raymond. Jo.
Nevíte, co se stalo s věcmi, co měl náš otec v nemocnici?
Dobře, tak… Zkusíme to, díky.
- Co říkal? - Že netuší.
- Do pr… - Máš zkusit…
Máš se zeptat Lucii. Na hřbitově.
- Fajn. Máš její číslo? - Co?
Co… Zjisti od něj číslo.
- Co ti hrabe? - Dělej.
- Hlasovka. - Do hajzlu!
Ty jeden parchante.
Chceš se z pekla vysmívat, jo?
Co ty sakra o hudbě víš?
Trvalo ti 80 let přijít na to, že ti pomůže s bolestí, jo? Pitomče.
Do prdele, nehraj si se mnou, Harrisi. Jinak budeš litovat.
Zavolej mi.
Bože.
Představ si tu naše mámy.
- To radši ne. - Proč?
Dost by je to rozhodilo.
Moji mámu ne.
Ne, když se ho zbavila, tak fakt úplně, jako had starý kůže.
Tomu chlapovi procházely věci… No umíš si to představit?
Z jeho ženy a milenky byly kámošky na celej život.
Klub traumatizovaných manželek.
No…
Byl to jen chlap, Rayi.
Občas se choval jako pěknej hajzl a občas se neovládal, ale…
No… I on zažíval průsery.
Ne, to ho neomlouvá. Měl převzít za svůj život odpovědnost.
Jeho život, jeho odpovědnost.
Jo, to samý platí pro nás.
Bože. Proč na něj neukážeš prstem?
- K čemu by to bylo? - Přijmi realitu.
- To dělám. - Ne, neděláš.
- Neser. - Ojel ti ženu.
- Dík za připomenutí. - Zapomněl jsi?
Seru na tebe! Zastav! Dojdu pěšky a vykopu tu blbou díru sám.
Ty sráči.
Ten tvůj vztek, Rayi. Neunesl bych ho. Rozmačkal by mě.
Dobré odpoledne.
Dělám pro hřbitov Cederdale.
- Upřímnou soustrast. - Díky.
Odstranil jsem trávník a vyznačil prostor.
Dobře. Děkuju.
Tenhle rýč vám později přijde vhod.
Tady je krumpáč na tvrdá místa a kameny.
Jak hluboko?
Asi dva metry.
Jistě.
Kdyby něco, budu tady někde.
Díky.
Proč tam nemá data?
- Tak si to přál. - Řekl proč?
Ne.
Začni.
Pánové. Reverend West.
Moc rád vás poznávám.
I přes okolnosti.
Upřímnou soustrast.
Díky.
- Pane Canfielde. - Reverende.
Harris o vás mockrát mluvil. Vždycky na vás pěl chválu.
Jo.
To bude dřina.
Řekl jsem něco legračního?
„Pěl chválu.“ „Dřina.“
Odkud tyhle kokotiny máte?
Říkám kokotiny?
To vás učí v nedělní škole?
Mluvit jako prorok?
Reverende, omluvte mého zdeptaného bratra.
Bez obav. Je to těžký den pro všechny.
Ale k čemu vůbec měl pastora?
Pokud vím, byl to žid.
Předtím to byl buddhista. Muslim.
Harris bez ustání hledal.
- V 50 se nechal obřezat. - Už dost.
To jsem nevěděl. Jistě to bolelo.
Víte o těch datech? Proč tam žádný nemá?
Datem narození si nebyl jistý.
Nechtěl na náhrobku chybu, tak ho má bez dat.
Kdo by si toho všiml?
Umírajícímu záleží jen na pár věcech. Jemu na tomhle.
Snažte se to provést co nejsekulárněji, jo?
Jsem křesťanský pastor.
Tamhle jsou, zlato.
Pomůžu vám.
Díky, reverende.
Mockrát děkuju.
Pane Canfielde.
Paní Delgadová.
Zdravím, hoši. To je můj syn, Simon.
Raymond a Ray. Tví bratři.
Těší mě.
Ahoj.
Nazdar.
Tam.
Díky, reverende.
- Můžu mít otázku? - Jo, jistě.
Nevíte, kde jsou tátovy věci z nemocnice?
Doma. Co hledáte?
Jeho mobil.
Ten nechal Simonovi. Jo.
Simone, pojď sem.
Ukaž bratrovi mobil.
Máš na něm hudbu?
- Ještě ne. Dneska jsem ho resetoval. - V technice se vyzná.
- Takže Harrisovy data tam nemáš? - Ne.
Zálohoval jsi je?
Ne. K čemu?
Díky.
Kněz, co káže vodu, jo?
Nesuďte mě, Rayi. Jsem jako všichni. Mám svoje slabosti.
Tak jste se s Harrisem našli?
Ne. Harris pití nechal, ještě než jsme se potkali.
Prý tak získal nový život.
Simona měl až dávno po šedesátce.
Život je k nezastavení.
A ne, to nemám z nedělní školy.
- Máte rodinu, Rayi? - Ne, s děckem bych si nevěděl rady.
- Zvlášť ne s klukem. - A s děvčetem je to snazší?
Já mám dceru a… Ubrala mi pár let života.
V čem je kluk horší?
Dejte s tím pokoj.
Ale já mám otázku na vás.
Fakt myslíte, že Harris věřil v Boha?
- Je mi to fuk. - Ale no tak. Děláte si prdel?
Důležité je, že my všichni jsme součástí čehosi, co nás přesahuje.
Nekonečna.
Váš otec to věděl.
Ne.
To je pokorná myšlenka.
A můj otec neměl v sobě pokory ani za nehet.
- Možná ji v něm vidina konce vyvolala. - Jo, možná je to ke konci snazší.
Tehdy se každej šikanátor posere.
Ne, strach v sobě nikdy neměl. Jen smutek, že ta báječná jízda končí.
Tak to řekl. Báječná jízda.
Mluvte se mnou.
O čem?
Proč?
Za pár hodin bude po všem.
Jste si jistý?
Jo.
Teď já.
Ten kluk mě štve.
Žádný signál. To dává smysl.
Kde pracujete?
Oddělení hospodaření s vodou a energiemi v Cincinnati. Nic vzrušujícího.
Nebaví vás to?
Najděte si něco jiného.
Já nevím.
Stabilitu vám přinese i vzrušující práce.
Riziko vám vlije do žil život.
Občas člověku prospěje i trochu věci flákat.
- Vážně? - Jo.
Jste legrační.
Já čtyři dny v týdnu jezdím pro Uber a tři noci dělám barmanku.
Řízení je snazší, ale práce v baru víc vynáší.
A při obojím mám každý den příležitost sledovat lidský cirkus.
Opalovací krém. Slunce je tichý zabiják.
Pokračujte.
- Simone, prosím! Tam ne! - Nikomu to neva.
K nevíře.
Přestaň.
Teď já.
To asi nepůjde. Podle zákona bych musel…
No tak. Jako syn má na to právo.
Jo, o nic nejde.
Do toho.
Pan West?
- Reverend. Ano? - Promiňte nám zpoždění.
- Jeden náš let se opozdil. - Nejdete pozdě. Leon?
- Leon.
- Leon, Vincent. - Jo.
Raymond. Ray. To je Simon.
- Upřímnou soustrast. - I ode mě.
Díky.
Harris a naše matka spolu dělali v komunitním centru
- v 90. letech v Tallahassee. - Jo.
Simone.
Pojď se seznámit s bratry!
- Už je znám. - Přišli další.
Zavolej mě, až tu budou všichni.
Taky musejí kopat.
Koukněte na Raye. Je celý… Jak se to říká?
Spoutaný. Spoutaný hromadou starostí.
Vy oba.
Táta si s námi vždycky zahrával.
Dal nám to samý jméno.
Tak nám mámy říkaly Raymond a Ray, aby nebyly zmatky,
ale on pak mně říkal Ray a jemu Raymond a zmatky způsoboval.
Raye pak chválil za moje chování nebo mě trestal za to jeho.
Nebo šel na jeho zápas místo na můj.
Mně sporty šly, zato Rayovi vůbec.
Chápete, byl to geniální student. Samý jedničky, ale na sporty levej.
Táta se tam hádal s rozhodčími a s otci ostatních hráčů.
Naše mámy tím vytáčel, ale užíval si to.
To, jak nás uměl všechny rozhodit.
Ray to nesl nejhůř.
Býval to závislák a v nejhorších chvilkách byl úplná troska.
Snažil jsem se mu nabídnout pomoc,
ale vůbec mě k sobě nepustil.
Hrozně se styděl za to, jak na tom je. Zmizel.
A pak našel ženu, která mu pomohla jeho život změnit.
A pak zemřela.
Chápete. No do prdele.
Přinutil jsem ho jet se mnou.
Pro něj je to tu epicentrum všeho, co nenávidí.
Díky, že jste přišla.
- Nenechám si přece ujít… - Jo, a kdo taky jo?
Co jsou zač?
Taky Harrisovi synové.
Jo. I ten prcek.
- Ten kluk? - Jo. Luciin.
Ty jo. Harris jede.
- Kolik těch bratrů máte? - Netuším.
Potkal jsem je dneska.
Teda, kromě Raymonda.
- Jste si blízcí? - Jsme nevlastní bratři.
Jako malí jsme byli jak srostlí. Nerozluční.
A pak na střední jsme se vzájemně odcizili.
Když vás někdo zesměšňuje, ponižuje a podceňuje jako Harris nás dva,
už jen vidět toho druhýho vám to všechno připomíná.
Ale celou dobu jsme zůstali v kontaktu.
Víte, v tom je dobrej.
Já jsem vždycky neochotnej, ale nikdy pak nelituju.
Občas si říkám, jestli bychom byli přátelé, potkat se dneska.
On má pro tyhle věci slabost. Pro rituály.
Rituály uklidňují.
Jo. Třeba fráze „Upřímnou soustrast“. Dneska už jsem ji slyšel tucetkrát.
Začíná mi znít jako „Hezkej den přeju“ nebo „Podej sůl“.
Já jsem prostě… Moje žena měla agresivní rakovinu.
Nechal jsem jejím rodičům v zařizování pohřbu úplně volnou ruku.
Prostě jsem to nedával.
Všechno to zorganizovali a naplánovali.
Bylo to pompézní a osudový a vážný, místo aby to bylo smutný.
Snad jim to pomohlo. Mně to ještě přitížilo.
Bavím vás historkama z jiných pohřbů, chápete?
Elegantní.
Nepotřebuju bavit.
Mami! Koukni na ně! Jsou to akrobati!
- Hop! - Hej!
Jo! Přídavek!
To už stačilo, prcku. Přijeď se na nás někdy podívat.
- Prosím. - Simone!
Ale no tak. Pár triků ničemu neuškodí. Že ne, reverende? Na počest Simonova otce.
Podle mě neuškodí. Jsou všichni pro?
- Jo. - Dík, brácho!
Tak jo. Můžeme? Hop!
Tak jo. Hop!
Bravo!
Tak jo. Dokonči to.
A je to.
Bravo!
Jdu dolů.
Lavičky. Jdeme. A…
- Simone, poběž. - Pojď sem.
Ruce sem. Nohu sem.
- Jo? Stoupni. - Správně. Dobře.
Jo. Pomalu.
- Stoupni mu na rameno. Jo. - Jo.
A úsměv! Hop!
- Hej. - Jo!
- Bravo. Hezky. - Jo.
- Pěkný. - A dolů.
Tři, dva, jedna, teď.
Páni.
- Bravo! - Hvězda.
Mi amor.
Neměli bychom si s nimi pokecat? Poznat je?
A pak co? Narozeninový oslavy? Vánoční pohlednice?
Nepotřebuju nový známý.
Jo, už teď máš dost práce s tou záplavou přátel a blízkých.
Athena mi umřela. Zbytek byla má volba.
Nemáte něco k pití?
- Jo, ale teplý. - Nevadí.
- Díky.
- Kdy se vracíte? - Dneska. Busem.
Zítra vystupujeme v Charlotte.
Vídali jste tátu často?
Nikdy.
Přesto nás tu chtěl.
Ale jak dlouho byli spolu? S vaší mámou?
Krátce. Týden nebo dva.
Vincent a já jsme dvojčata. Skutečným otcem je pro nás otčím.
O tomhle bude určitě chtít slyšet.
Pobaví ho to.
Bez urážky.
Vy jste si s ním byli blízcí?
- Díky. - Dík.
Jo.
Tak jo, dáme všichni společnou fotku.
Prosím. Běžte.
- Rayi, vy taky. Prosím. - Ne, já…
Kiero, pane Canfielde.
Hej, tak šup. Honem, Rayi.
Vy taky, dvojčata.
Pane hrobníku?
Přidejte se. Vy taky. Perfektní.
Úsměv. Zmáčkněte se k sobě.
Perfektní. Ještě jednu.
Ještě naposledy a… hotovo.
Mockrát díky. Muchas gracias.
- Díky, že jste ji nechala. - V pohodě.
Jo, teď máte historku pro vnoučata.
Máte děti?
Ne. Nikdy jsem je nechtěla.
Lidem obvykle připadá divné,
že dospělá žena nemá ani nechce děti.
Jako by byla jen nešťastná hříčka přírody.
Jo. Život může mít spoustu podob.
To mám z koláčku štěstí.
Je lehká. Je vůbec uvnitř?
Váš otec už vážil jen asi 56 kilo.
Ty jo, měl jsem psa, co vážil víc. Pamatuješ na Wilsona, Raymonde?
Náš mrtvej táta je lehčí než pes.
Sklapni, Rayi, nebo tě zabiju.
Hej, koukej pomoct, prcku.
Reverende, chci, aby se Simon naposledy podíval otci do tváře.
To není dobrý nápad.
Paní Delgadová, rozloučení už proběhlo.
Můj syn byl ve škole a nemohl přijít.
Má na to nárok.
Paní Delgadová, pana Harrise jsme sem vezli v borovicové truhle.
Nahého a nechráněného.
A čekal tu tři hodiny v teple.
A teď byl při přenosu sem nejspíš ještě potlučen.
Tělo má leccos za sebou.
Je nabalzamovaný.
Přesto to nedoporučuji. Vlastně na tom trvám.
Tak se podívám, jak na tom je.
Je mi líto. Právně vzato nejste rodina.
Nemůžete to pro bratra udělat?
- Co… Já… - Raymonde?
Simone, chceš to tělo vidět?
- Klidně. - On si tohle nepřál.
Prvně se podíváme my.
Pane Canfielde.
Dobře. Jonasi.
Panebože.
Je obrácenej.
Proč je obrácenej?
Tak si to přál, ale nikdo to neměl vědět.
Proto jsem rakev nechtěl otevírat. Důrazně na tom trval.
No, a co to má znamenat, reverende?
Nemám ponětí.
Jen blbej pokus o usmíření s vesmírem.
Chápeš, poslední pokus o rádoby pokání.
- Nás neoblbneš! - Sklapni, Rayi.
- Lucio, vy jste to věděla? - Ne, je to pitomost.
- Otočme ho. - To nemůžeme.
Je mrtvý. Otočte ho.
Lucio. Ať se kluk podívá a pak pokračujme, ano?
Takhle ho nevidím.
Dobře.
Co… Ne…
- Vypadá nespokojeně. - Fajn. Stačí.
Ježíši, to je vůl.
Ono to dává smysl. Žil tak celej život. Ryl držkou v zemi, lúzr.
- Tak o něm nemluv. - Je to lúzr.
- A na co sáhl, to šlo do sraček. - Sklapni, Rayi!
Ale no tak! Nenáviděl jsi ho.
- A právem. - Přestaňte!
- Kdy to uznáš? - Sklapni!
Už to řekni! Srát na něj!
- Sklapni! - Do prdele s ním!
- Chrápal ti se ženou. - Rayi, ne!
Kluk, kterýho jsi měl za syna, byl jeho syn.
- Jaký to bylo… - Přestaňte!
- Dost, Raymonde. - Hej, no tak.
Raymonde, pusť ho.
Otče náš, jenž jsi na nebesích,
posvěť se jméno tvé.
Přijď království tvé,
buď vůle tvá, jako v nebi, tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes a odpusť nám naše viny,
jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuveď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého.
Amen.
Harris si přál, abych nechal mluvit všechny, kteří budou chtít.
Ale prý nemusíte.
Rayi?
Ne.
- Lucio? - Ne.
Raymonde?
Raymonde.
- Zůstaňte! - Raymonde! Dobrý, jdu za ním.
Raymonde, no tak.
Co to děláš?
Raymonde!
- Promluvme si. - Bože.
- Raymonde! - Ne!
Ne! Nedělej to!
Musíme to nahlásit, Weste. Policii.
Ne. Budou z toho hrozné oplétačky.
Buďte pragmatik, příteli. Však se nic nezměnilo.
Rayi.
Rozlučte se, Rayi.
Nebudete litovat.
No do prdele. Co tentokrát?
Odpočívej v pokoji.
Všechen strach, naděje, vztek a vše, cos natropil, nech za sebou.
Vezmi si jen ticho.
Oblohu, vítr. Východ slunce po dešti.
Na zbytek zapomeň.
Spi, Harrisi.
Odpočiň si od sebe.
Měj se.
Otec vám zanechal dopis, který mám teď předat.
Omlouvám se. To není on.
Díky.
Tak jo, tyhle věci půjdou do charity.
To ostatní jde na skládku.
Potom ti ustelu a budeš spát jako král.
Zdravím.
Dám si Coronu.
Dobře. A pro vás?
Dám si kávu, černou. A třešňový koláč, ohřátý.
- Chcete k tomu zmrzlinu? - Jo.
A jako dezert?
Nepijete?
Ne, jsem závislák. Ale o mně už dost.
Byl jsem závislej na heroinu. Tři roky. Nic pěknýho.
Bratr říkal, že aby vydržel nebrat, musel najít nové zdroje slasti.
Drogy totiž vzdor následkům byly slast.
Jo, tak to je fakt.
Ten pocit, když droga začne působit…
Nic lepšího není.
Víte, jak zní škrábání nehty o tabuli?
Heroin, to je, jako když ten zvuk přestane.
Veškerá bolest v těle, chaos v hlavě, všechno je pryč.
Otupění všech těch pocitů. To je slast.
Takže teď je slast jaksi tlumená.
Třeba jídlo. Sex. To ujde. Humor.
Chápete, věci, co lidem obyčejně působí slast.
Hudba.
Když mi zrovna nepůsobí bolest.
Nic mi nedělá větší radost než poslech jazzu. To je droga.
Poslech víc než hraní? Tam jste hrál hezky.
- Na bílýho kluka. - Nejste kluk.
Vyznáte se v jazzu?
Ne. Ale mám ho ráda.
Otec říkával,
že jazz je jen kmenová hudba negrů propagovaná hrabivýma židama.
- To že Harris řekl? - Jo. A další hezký věci.
„Práce nemá být zábava.“
„Kdybys fakt měl talent, bylo by to znát na tvým mizerným bílým ksichtu.“
Moc pěkný.
Věci, co říkával, jsou jako závaží, co mi leží na prsou.
Takže když hraju, občas mezi jednotlivýma frázema cítím…
že se mi nedolívá nádrž, kvůli tý zátěži.
Celej život s tím tlakem bojuju.
Hrát jako tam na hřbitově
není to samý jako skutečný vystoupení s dalšíma hudebníkama.
Tehdy člověka popadne strach.
Strach z čeho?
Že hraju děsně.
Díky.
Děkuju. Jo, držím.
Máte fotku své ženy?
Jo.
Páni. Byla krásná.
Tak až to dojíte, zařídíme vám rauš.
Krabice pro charitu jsou pryč. Skládku najdu kde?
Nejdřív večeře.
No, raději bych to prvně dokončil.
- Dnešek byl divnej. - Nebuď nezdvořák.
Děkuju.
Tutú.
Milovala jsi ho?
Byl to nadržený důchodce.
A já trčela smutná ve špatném manželství.
A on mi věnoval pozornost. A uměl mě rozesmát.
Pro vás to byl špatný otec. Pro Simona dobrý.
Pro vaše matky byl špatný milenec. Pro mě dobrý.
Miloval ženy, ale nerozuměl jim.
Byl to rasista, co měl všechny rád.
Snědl 10 000 jídel
a prospal 10 000 nocí plných snů i nočních můr.
Měl stovky prací a na konci ani floka.
Chtěl pochopit svět, život, všechno.
Ale nechápal. Kdo by mohl?
Byl jen zrnko prachu.
Co to znamená?
Kupředu.
Skutečnost je lepší.
Víš co? Asi půjdu pěšky.
Kam?
Nevím. Chci se prostě projít, chápeš?
- Chceš společnost? - Není třeba.
Trefíš tady vůbec?
Poradím si.
Co se děje?
Nic.
Jen to byl dlouhej den a mám dost.
- Máš dost? - Jo.
Hele, neblbni přece. Jen…
Hej!
Co se sakra stalo?
Řekla jsem něco? Vysvětli mi to a zmizím.
- Nemůžeš za to. - Co jsem udělala?
Nejsem váš volnočasovej projekt, sestři.
Já jsem fakt blbá.
Víš co? Lidi ti řeknou, co jsou zač, hned na začátku.
Můj první dojem byl správnej. Jsi hajzl.
To máš pravdu.
Hej! Sakra.
Hej!
Do prdele.
Počkej!
Sakra.
Počkej moment.
Můžeme si promluvit? Prosím.
Kiero, stačí mi dvě vteřiny, jo?
Můžeš stáhnout okýnko a… Jen…
Ne! Hej!
Prosím, jen dvě vteřiny, dobře?
Já… A do pr…
- V pořádku? - Jo.
Určitě?
Jsem v pohodě, díky.
Váš známý?
Jo.
Hezkej.
Naser si.
Raymonde, mrzí mě, že jsem ti způsobil tolik trápení.
Sám jsem se hodně trápil, ale to prý není žádná omluva.
Být otcem, byť špatným, byla vyčerpávající práce.
Pokus se mi nějak odpustit.
Ještě jedna věc. Tvůj bratr Ray není můj syn.
Jeho matka už byla těhotná,
ale nevěděla to, když jsme si spolu začali.
Prostě jsme to neřešili, protože jsem věřil, že ji miluju.
Takže to vlastně ani tvůj bratr není.
Nalož s tou informací, jak chceš. Mám v tebe důvěru.
Tvůj otec, Benjamin Reed Harris III.
Rayi, byls předurčený k úspěchu a já si s tebou nikdy nevěděl rady.
Srdečně, Benjamin Reed Harris III.
Pozvala mě, abych tu pár dní přespal, což udělám.
Tak si auto klidně vezmi.
Počkat, jsi si jistej? Můžu jet busem.
Jo. O víkendu si ho vyzvednu.
Dobře.
A ty a Lucia jste…
Co?
Jaký co?
- Panebože. - Nech toho, Rayi.
Ty vole.
Vychrápal ses mu se ženou, brácho!
Musíš všechno komentovat?
Proč nenecháš občas mluvit ticho?
To by byla hrozná nuda, ne?
- Teď by jeho syn mohl být tvůj syn. - Ježíši! Do hajzlu.
Poslyš, no…
Díky, že jsi mě přinutil jet.
Teď se jako obejmeme?
- Obejmi tohle. - Obejmi tohle!
Poslyš.
Vůbec jsme ho neznali, co?
Probereme to o víkendu.
Jo.
Překlad titulků: Růžena Svobodová