Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ВІТАННЯ
-Гей. -Привіт.
Щось ти довго.
Як довго ти чекала на мене сама на вулиці?
-Я б не пішла без тебе. -Це дивно.
Я нікого не знаю.
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Я нормальна, весела. Ми ж у старшій школі.
-Я знаю. -Ми й маємо це зробити.
-Проживати ці дикі пригоди. -Погано.
Вечірка в заміському будинку. Так? Прийми це.
-Розумієш про що я? -Розумію. Так.
Ми розважаємося.
-Ні, мені не весело. -Розважаємося.
-Почнемо з караоке. -Ні.
Так, будемо співати
Ти нас запишеш.
Гаразд, але я виберу жахливу пісню.
Не буде гарних дуетних пісень.
-Це буде катастрофічно… Вибач. -Усе добре.
Можу допомогти вибрати.
Що?
Пісню вибрати.
Зазвичай я зберігаю пропозиції для людей у костюмах.
Тоді ти щось наплутав. Я у костюмі.
Це якщо я примружу очі й нахилю голову?
-Стривай. Секунду. -Нікуди не йду.
-Готово? -Так.
Тусовщиця.
-Що? -Усе гаразд.
-Класно, правда? -Так.
-Слабенький костюмчик. -Слабенький?
Мене притягли сюди проти моєї волі.
І перепрошую, але хто б говорив,
пан Біла Футболка Феріса Бьюлера.
І докладати зусиль не потрібно було.
Це культово. Магія кіно.
І, якщо чесно,
гадаю, такій ледарці не завадило б трохи Феріса.
Завжди такий упевнений, чи це ти прикидаєшся Бьюлером?
Він завжди такий.
-Я можу відповісти. Друже? -Добре.
-Ходи. -Що коїться?
Просто зачекай.
-Ходи. -Добре.
Гей.
Хто це?
Ейден.
Що за Ейден?
-Гаразд. -Ми просто…
Він переїхав у місто щойно ти поїхала.
Познайомились тільки що. Цікаво було… Ми не представлялися.
-Це Ейден. -Я це врахую.
Має гарний вигляд.
Бачиш, це весело?
Це забагато.
Дякую, що проводиш. Міг не робити цього.
Хелловін не буває без цукерок.
-Так? Ходи. -Чекай.
Хіба це не шахрайство, якщо ми їх купимо?
Більше, ніж надіти ковпачок і називати це костюмом?
Я не знала, що розмовляю з мером Хелловіну.
Але це правда. Було голосування.
-Мабуть, до мого повернення. -Повернення? Ти жила колись тут?
Так, тому й знаю Стеллу.
Я переїхала у першому класі.
Відтоді я побувала в шести школах у трьох штатах.
Так.
Саме тому не приділяю багато часу спілкуванню.
Краще зосередитися на хорошій школі.
Ось чому ми не бачилися. Ти ботанка.
Так.
Ох, не попав.
Тож я в гурті.
Боже, звісно, ти в гурті.
Тепер усе зрозуміло.
Ти так сказала, наче це погане слово.
Ні, але впевнена, що це класно.
Що дратує, бо має бути погано.
-Та впевнена, це класно. -Чому дратує?
Тому що впевнена, що ти один з тих, хто вміє все.
Решта з нас тут вирішила, що ти король караоке.
Упевнена, ти підеш уперед й станеш відомим музикантом.
Насправді йду в медичний коледж.
Так, мої батьки лікарі,
тож вони очікують, що я піду їхнім шляхом.
Ти цього не хочеш?
Чесно кажучи, я мрію
подати заявку в Берклі.
Це моя улюблена музична школа, але батьки не вважають це практичним.
Тоді маєш їх переконати.
Ходи.
Ось так.
Ну, потрапиш ти в ідеальну школу. І що далі? Що далі?
Далі я стану юристкою.
Боротимуся за тих, хто потребує захисту.
Ми про це з мамою говорили.
Як наступна РБГ.
Схоже, спланувала все своє майбутнє.
Не знаю.
Рухайся як я, тобі потрібна стабільність.
Батьки були закоханими одне в одного зі школи,
але не склалося.
Після розлучення моя мама забрала нас
і зазвичай усюди закохувалася в нового хлопця.
Зараз у неї Стів.
-Ми не любимо Стіва. -Він хороший.
Але ні, просто вона молодець, що не здається.
Вона просто…
Вона як безнадійний романтик.
Можливо.
Я просто не хочу…
…робити ті ж помилки.
Так.
Один…
два…
три.
Пробач.
-Думаю, буде дощ. -Так.
А ми досі за шість кварталів від мого дому.
-Так. -Так.
Гаразд.
-Ходи. -Так.
Це мій дім.
Я радий, що бачив, як ти виправдовуєш своє ім'я тусовщиці.
Я не шукаю хлопця.
-Так. -Ні, вибач. Ти навіть не питав і…
Я боюсь. Була така ніч. Як поцілуємося, захочемо робити це знову.
Я захочу точно.
Я не хочу, щоб ми розбивали серця одне одному.
Вибач.
Чому маємо розбивати серця одне одному?
Уся ця школа, старша школа, це пролог.
Налаштовує сцену до кінця життя,
і без образ, але я не візьму пролог із собою.
Гадаєш, я божевільна. Слухай.
Гаразд, можемо поцілуватися. Нічого.
Але я просто хотіла, щоб ти знав усі ці факти,
бо я…
-Просто хотіла це сказати. -Добре.
-Тобі потрібен новий план. -Мій план готовий.
Але там немає мене, я б хотів внести поправку.
Дозволяю.
Гаразд, може, знову поцілуємося?
Якщо поцілунок приведе до чогось,
ми зробимо цей рік найкращим, розумієш?
А тоді покінчимо з цим. Готово.
-Як угода про розставання? -Я пропоную пакт про розставання.
Що буде за десять місяців, коли все скінчиться?
Я поведу тебе на якесь епічне побачення.
А потім ми підемо окремими шляхами,
щоб закрити наш…
-Пролог. Так. -Пролог.
Саме так.
Ми домовилися?
Домовилися.
-Привіт. -Привіт.
Я ризикну. Я б хотів повести тебе на побачення,
послухати гурт, який, я впевнений, стане твоїм улюбленцем.
Зараз?
-Ти танцювала. -Я чула музику.
Можливо, трохи порухалася. Узагалі то, це було якось так.
-Так усе почалося. -Це легке похитування.
-Ще було якось так. -Я не підіймала руки.
ЛИСТОПАД
ГРУДЕНЬ
СІЧЕНЬ
ЛЮТИЙ
Так!
БЕРЕЗЕНЬ
КВІТЕНЬ
ТРАВЕНЬ
Заплив старшокласників до Расті починається зараз!
ЧЕРВЕНЬ
Так!
ЛИПЕНЬ
Що, як поведе тебе на повітряну кулю?
Точно не поведе туди.
На останнє побачення? Клер, він може знайти голубів,
випустити їх,
і вони складуть на небі слова «Клер, ми впораємось».
Ну ж бо.
Так.
Якби дівчина присилала мені голубів, я б здуріла.
Для цього треба поговорити з дівчиною.
«Треба поговорити з дівчиною».
До твого відома, я працюю над довгостроковою стратегією з Тесс.
-Довгострокова стратегія? -Дуже довга.
Ну, її доведеться пришвидшити, бо час спливає.
У тебе час теж спливає, подруго.
Це на краще.
Я не буду, як мої батьки. Я цього не робитиму.
Добре.
Очікуваний поворот,
думаю кілька людей збирається на пляж «Сауз Поінт» пізніше…
-Тесс туди збирається. -Не роби з мене якусь переслідувачку.
-Не роблю. -Ми ставили «Пробудження весни» разом.
Ми пов'язані.
Один з найрозпусніших бродвейських мюзиклів.
Гаряче й важко.
Пані Джі навіть ніяких змін не внесла.
Відразу перейшли до справи.
Думаю, маєш їй написати.
Напиши їй, пофліртуй з нею, ну, це моя думка.
Клер?
Чорт.
Ні.
Що?
Я надіслала реакцію плачу.
-Тесс? -Тесс.
Гаразд, ти їй написала. Це дуже добре.
Скажеш їй сьогодні, що це було випадково.
Ти будеш поруч зі мною, поки я страждатиму?
Сьогодні я на милість Ейдена, але побачимо. Я спробую.
До речі, він має бути тут будь-якої хвилини.
-Добре. -Потрібна допомога.
-Це нормально просити. -Не потрібно.
-Потрібно. -Бачиш, виходить.
Поглянь на це.
Тут є щось жахливе, що не треба брати до коледжу.
-Ось що тут. -Мабуть, уся сумка.
Але не хвилюйся за це.
Гаразд, дзвони мені, якщо потрібна підтримка.
Ти впевнена, що готова до цього?
Так. Так, ні, звісно.
Це буде не найлегша ніч у світі,
але це хороше прощання.
-Лілії. -Привіт.
-Гарний вибір. -Це похоронна квітка.
Мені подобається.
-Готовий? -Останнє побачення.
-Ого. -Чорт забирай.
О мамо.
-Привіт. -Привітики.
Мої батьки зараз прийдуть. Радий вас бачити. Дозвольте допомогти.
Усе вже готово, попри хаос.
Підіймемо це.
Пропадемо без тебе.
Ви вже розійшлися, дітки?
-Привіт. -Як ви?
Усі гадають, що ви ідіоти.
Звісно.
-Привіт. -Привіт.
-Моя улюблена сестра. -О, мій єдиний брат.
Гаразд, поїхали.
Батьки не люблять, коли дитина зустрічається,
але Клер змогла знайти єдиного серйозного школяра.
Змогла.
І хоч вона його відпускає,
Ейдене, я рада, що ти був з нашою сім'єю цей рік.
І, Ведмежатко Клер,
Бог знає, що нам не завжди було легко,
але якось тобі вдалося
вирости такою розумною,
турботливою і рішучою молодою жінкою.
І я тебе вб'ю, як не встигнеш прийти до відправлення о сьомій…
Усі ми знаємо, що це я витягуватиму тебе з ліжка зранку.
-Добре. Так, можливо. -Це правда.
Гаразд. За Клер.
-Так. -За Клер.
Клер.
Стіве.
Хочу подякувати,
що впустила мене у своє життя.
Хто б міг подумати,
що через рік після того, як мене вигнали з міської ради, я житиму в домі
з гарною, розумною, здібною жінкою,
і відправлятиму псевдо падчерку до коледжу.
Не я.
Клер, найважливіше,
не підхопи там «поцілункову» хворобу.
-Стіве! -Він не помиляється.
-Вона поширюється, наче пожежа. -Він знає, про що я.
-Будьмо. -Будьмо.
Ось чому не треба було тосту.
Добре.
-Отже, Клер. -Так.
Політичні науки в Дартмуті.
-Неймовірно. Круто. -Я в захваті.
А Ейден буде медиком.
-Я думав, ти займешся музикою. -Ну…
Пан Ідеал піде шляхом батьків.
Так. Буде кардіологом, як його старий.
Перепрошую.
Він буде рентгенологом, як його мама.
Що ж…
-Ми поспішаємо. -Так.
Нам треба йти.
Багато чого на нашому маршруті.
Маршруті?
-Банджі стрибок? -Так.
Ми купимо собаку?
Я була терплячою. Розкажи, що коїться.
Ти написала 13 разів, питаючи, що робитимемо.
Це ще стримувалася.
Це моє епічне побачення. Це мої правила. Крапка.
Теоретично, те, що «я іду в коледж самотньою», моя ідея, тож…
Ти мені довіряєш?
Так, я тобі довіряю.
-Хоча нас вважають божевільними. -Ой, прошу.
Вони хотіли б так добре закінчити стосунки.
Ми як клуб нерозбитих сердець.
-Приклад сучасних стосунків. -Король і королева їх завершення.
Я розлучаюся, бо кохаю тебе.
Простіше простого.
Дякую.
Думала, сказав, що все розпродано.
На «Саммерсетс» важко потрапити. Як тобі вдалося?
-У мене є свої способи. -Гаразд.
Це ніби на наше перше побачення.
Один, два. Один.
Перевір.
-Один. -Ейдене!
-Дякую, що знайшла нам квитки. -Так.
Повірити не можу, що ти допомогла, коли він кинув вас.
Як він сміє нас кидати?
Досі серджуся, що він не подав заяву в «Берклі».
Я теж. Я казала йому.
-Але тобі треба йти в медики. -Золотий хлопчик має рятувати життя.
-Гаразд, я стою тут. -Так, ми знаємо.
Так, ми бачимо.
Гарного розлучення чи що то у вас.
-Дякую. -Дякую.
Гей, ми «Мілк енд Боун».
Ми вперше співатимемо про розставання,
але Ейдене та Клер, ось ваша пісня.
Я на трішки загубилась у цій розмові
Це будить мене посеред ночі
Я не можу сказати, що це таке
Я лише знаю, що хочу піти
Слова постійно крутяться У моїй голові кілька днів
Не можу дихати, біжачи в космос
Ніколи
Де помилився я?
Я хочу знати рахунок
Не чекатиму довго я
Ніколи
Ти не збрехав.
Це було неймовірне перше побачення.
Стелло, привіт.
Ти мала рацію.
Це набагато складніше, ніж я думала.
Зачекай, зроби вдих. Що відбувається?
А якщо я втрачу найкраще, що зі мною сталося?
Але, може, я просто тримаюся за це, бо з Ейденом легко й безпечно.
Але це було б нелегко, якби ми були на відстані.
Та й маємо піти й бути самими по собі,
здобувати свій досвід…
Саме в цьому й була суть угоди. Так.
Знаєш що? Я зараз така дурна. Пробач.
-Як справи? -Чудово.
Вона зараз прийде.
Хотів подзвонити й перевірити, чи все в силі.
Так, усе готово, чуваче.
Не може бути кінець.
Робимо правильно. Обоє це знаємо.
У нас буде останнє побачення,
і воно буде неймовірним, і все.
Думаю, у нас вийде,
і, сподіваюся, до кінця вечора
вона теж це відчує.
Дякую…
за все.
Не захочеш бути дурним гітаристом у гуртожитку.
Візьми синтезатор чи щось таке.
Думаєш, мій тато дозволить мені взяти синтезатор до школи?
Він же не бабуся з «Коко».
Не знаю. Музика в коледжі дозволена.
Не знаю, ти це кажеш,
а він завантажив для подорожі вісім лекцій з кардіології.
-Жорстоко. -Я серйозно.
Принаймні твої батьки можуть подорожувати без сварок.
Одного разу мої так сварилися,
що мама змусила зупинитися на мосту «Золота Брама»,
щоб піти.
Ні.
Хокей?
Як ти здогадалася?
-Гадки не маю. -Може, хокейний майданчик?
Чекай, що ми робитимемо?
Що робитимемо? Скажи мені.
-У вас є година. -Дякую, Родо.
Дякуємо, Родо.
Хто така Рода?
О Бо…
-Усе місце? -Так, повністю.
-Ти вражена, так? -Я…
-Не маю слів. -Просто сприйми це.
Усе, що освічується,
належить нам на наступну годину.
Добре.
Сьогодні відтворюємо перші рази.
Гаразд? Ми вже ходили на перше побачення,
а тепер повертаємося до першого хокею.
Добре, але це ж була наша перша сварка.
Не знаю, навіщо нам згадувати нашу першу сварку на останньому побаченні.
Перша сварка важлива.
Це момент росту.
Це повна маячня.
Не знаю, чому ти не визнаєш, що пукнув.
Не знаю, навіщо про це говориш.
Гей. Ейдене й Клер, так?
-Так. -Так.
Сюди. Змагання почнуться за хвилину.
Маєте гарний вигляд.
Ейдене, ти не можеш сказати, що пукнув.
Можна сказати «Ну пустив одного».
Так було б веселіше.
Не треба завжди бути ідеальним, Ейдене. Не зі мною.
Прошу, зверніть увагу на центр льоду
під час перерви змагання навколо ковзанки.
У нас є хот-дог і попкорн.
У нас є гірчиця і кетчуп.
«Я одного пустив. Мій провтик».
Тут нічого такого. Визнай правду.
Я не пукнув. Не знаю, що ще маю казати.
Я була в машині з тобою. Гаразд, це буде огидно, як я пукну?
Можеш пукати, якщо хочеш. Усі це роблять.
Стримуватимусь. Ніколи не пукатиму коло тебе.
Даю слово. Я щойно пукнула.
-Я відійду. -Три!
-Ось як ти поводишся! -Два!
-Один! -Команда хот-догів!
Уперед!
-Ти не можеш зізнатися. -Зосередимося на перегонах?
Ти була в захваті дві хвилини тому.
-Уже ні. -Це для магазину Еллі.
Уже не цікаво. Я іду.
Ти насправді йдеш, бо думаєш, що я пукнув?
Я йду, бо ти не довіряєш мені й не визнаєш цього.
Гадаю, ми в боргу перед собою виграти не лише одне,
а два тістечка…
О Боже.
…з магазину Еллі. Ні.
-Ти що… Перепрошую? -О ні.
Ти маєш перемогти цих поганців. Треба це виправити.
Що ти…
Що ти робиш?
Добре.
Готово.
Ура.
-Ні. -Один, два, три.
Готова? Ми гратимемо чесно.
-Я завжди чесна. -Я чесний гравець.
Готова? Три, два, один, старт!
Маю дещо сказати.
Я пукнув по дорозі на гру.
Це найромантичніше, що ти мені коли-небудь казав.
Година пройшла, закохані.
Ходи!
Хочу подивитися «Акулу танк».
Дякуємо, Родо.
Дякую.
Усе було ідеально.
Ти вперше перевершив себе на побаченні?
Уперше каталися на водних лижах?
Ні. Думай сентиментальніше.
Більш значуще для нас як пари.
Якщо я знайду це.
Ось.
Це освіжить твою пам'ять.
Уперше зробив мені пропозицію на човні.
Мрій далі. Ні, відкрий.
Дякую.
Це ракета.
Переверни.
ПРОСТІШЕ ПРОСТОГО
Простіше простого.
Гей! Повільніше, Скотті!
Ні, я хочу зійти! Ні!
Так!
Усе добре. Я з вами.
-Простіше простого. -Що?
Простіше простого.
Поїхали!
Так!
Відпускаю! Через три…
Скотті!
…два.
Ось так!
Скотті!
Клер! Скотті, тягни.
Куди вона поділася?
Клер!
-Клер! -Я тут.
Клер, ти молодець.
Це мені подобається.
Добре, я тебе зрозумів.
Ейдене.
Я тебе тримаю.
Іди сюди.
Так!
Боже мій.
Я люблю тебе.
Це було нелегко.
Що ти сказав?
Я люблю тебе.
Простіше простого.
Добре.
Ти піднялася, як ракета!
Ти піднялася, як ракета, Клер!
Уперед.
Перше «Я тебе люблю».
Це було варте цієї поїздки.
Клер…
я знаю, ми вкладали угоду.
Ми не…
Хотів узнати, як це, коли тебе запустили в повітря.
-Ти ж літала. -Годі. Досить.
-Це було божевільно, так? -Так, божевільно.
У мене вийшло.
-Ти голодна? -Так.
Піца? Гаразд, ходи.
Перший день Валентина.
Добре, просто…
-Просто сиди тут і чекай на мене. -Добре.
ГАРАЗД. МЕНІ ПОТРІБНА ДОПОМОГА. МИ ЗА ТРИ КВАРТАЛИ В «ЛЕЙКСАЙД ПІЦА»
ШВИДШЕ, БУДЬ ЛАСКА!
Тобі треба це закінчувати, негайно.
Можеш сердитись скільки хочеш, але цього не уникнути.
-Гаразд, я щойно написала Стеллі… -Це стосується тебе й Ейдена.
-Він досі мій хлопець. -Так, він досі її хлопець.
Її Валентин.
Ні. Однієї достатньо.
-Привіт. -Привіт.
Він не дасть тобі стати жінкою, якою ти маєш стати.
Або буде твоєю найбільшою підтримкою.
-Сумнівно. -Друзі, я маю план.
І я його дотримуватимуся.
Не звинувачуй когось у романтичних жестах. Це ж мило.
Не звинувачуй і в бажанні займатися своєю справою.
Хочеш покинути справжнє кохання?
-Ми надто молоді, щоб це знати. -Добре.
Дякую, але цього більш ніж удосталь.
Я вже трохи хвилююся, тож припинимо це.
-Не зіпсуй нічого. -Глянь на мене.
Зробиш малі зміни — загубиш майбутнє.
-Хочеш рухатись далі… -Нам треба бути сильними.
Я намагаюся.
Усе гаразд. Я тут.
Гаразд, як і Джеймс Бонд.
Ти покликала Стеллу?
Ти одягнув смокінг?
У нас не було випускного.
Це наступна зупинка.
Стелло. Як справи?
Це велика зміна енергії.
-Я ж казала, що класно. -Ні, мені подобається.
Та ну.
Це мило.
-Це постановка. -Довго планував цей вечір.
-Ти жеребець. -Я сумуватиму за цим.
-За чим? -За нами, не знаю, за нашими тусовками.
Тобто…
Не хочу бути сентиментальною, але…
Гаразд, припини.
Не думала, що матиму таких друзів.
Бо ти займалася лише школою.
Ні. Ну, хіба трохи.
Але це тому, що я багато переїжджала.
І, не знаю, це наша остання ніч перед тим, як ми розпочнемо нове життя.
Ми з Ейденом святкуємо перші рази певних подій, але звідки знаєш,
що це останній раз чогось?
Чорт.
Серйозно. Мене відсторонили ще до того, як я помітив стіну старших.
Так і не залишу свій слід.
Я впевнений, ти це зробив, коли біг голим на футболі.
Так. Ти ж знаєш, я люблю показувати свій шкільний дух.
Усі бачили твій дінь-дон, друже.
-Це було справді весело. -Але я кажу…
-Гаразд. -Це було весело.
Неймовірний. Люблю вас.
-Але ми з Клер… -Треба помітити її.
Що?
Слід помітити стіну.
У нас є час, так?
Так, у нас запланована ціла ніч.
Знаю, але це наш останній вечір разом як і групи теж.
-І Скотті має залишити свій слід. -Авжеж.
Ми не можемо його кинути чи забути про нього.
Ні, не хочемо, щоб про нього забули.
-Тобі не треба працювати? -Чуваче, я пішов годину тому.
Ейдене, лише одна зупинка, і повернемося до нашої ночі.
Заради Скотті.
Увірватися в школу?
А ще там…
Моє…
-Твоє взуття для вистав. -Точно.
-Що? -Взуття для вистав.
-У твоїй шафці. -У моїй шафці.
Ходімо. Ходімо помітимо стіну.
-Так? -Так.
Помітимо стіну й врятуємо героїню Стелли.
-Так. -Майже.
Буде дуже весело. Я божевільна?
-Ейдене? Друже? -Ну-бо.
Ходімо.
Ейдене!
-Буде весело. -Ну ж бо.
Ну ж бо.
-Прошу? -Ну ж бо.
Ну ж бо.
-Мабуть, це наша єдина… -Ну ж бо.
-Ходімо. -Ходімо.
-Так. -Добре.
-До школи. -Автобус для вечірок!
-До школи. -О так!
Непогана атмосфера.
Якби витратила багато грошей на такий автобус,
я б так себе поводила.
Ейдене, а ти?
Гей!
Тож плану немає?
Ось і ми.
Це все.
Гаразд, за мною.
Я знаю, що робити.
-Ходімо. -Тихо.
Утягуєш нас у халепу.
Я знаю людей, які так робили.
-Ти проникаєш усередину. -Не правда.
Фактично, це єдині двері в школі, які не зачиняються.
Це через пожежну безпеку.
Дивіться. Робимо ось так…
Що за… Гаразд, Клер, ти зробила з мене феміністку.
-Молодець. -Краще, ніж моя спроба.
-Ходімо. -Дякую.
-Студентська рада окупилася. Може, ні. -Футбол. Ейдене, уперед.
-Ні, ти надто довго. -Що це?
-Скотті, навіщо? Навіщо ти це робиш? -Гаразд.
Ми з тобою йдемо в художній клас,
і пофарбуємо руки. А ви по взуття?
-Зустрінемося тут? -Так.
-Ходи. Готовий? -Чекай.
-Ой. Гаразд. -Скотті, ми йдемо.
-Руки в ноги й пішли. -Гаразд. Добре.
Добре.
Що може бути краще за театр.
Гаразд, час знайти моє взуття для вистави.
-Яке в моїй шафці. -Стелло, можеш припинити це.
Так, ми прибирали тут у травні,
і, якщо чесно, у мене не було такого взуття.
Я здебільшого працюю над декораціями, але ти це знаєш.
Знаєш, ми мали зараз відтворювати випускний.
Знаєш, коли Клер захворіла перед випускним,
вона відчула полегшення, що не мала йти.
Стелло, ти добре знаєш,
вона б чудово провела час, якби пішли.
Тут я не впевнена.
Неможливо все контролювати.
Ти не можеш «Ейденути» з ситуації.
«Ейденути» з ситуа…
Скажи, що ти маєш на увазі.
-Ти розумієш, про що я. -Я гадки не маю.
Ти використала моє ім'я як дієслово. Що це?
Позитивно, коли один,
наприклад, Ейден поводиться певним чином,
де, знаєш, ти начебто…
Знаєш? А потім усе йде по-твоєму.
Просто кажу,
ви обоє встановили правила на початку.
Не можеш засмучуватися, як вона не хоче їх порушувати.
Ми ж не знали,
що все буде так добре.
Це ж класно.
Так, ви моя улюблена пара. Я одержима вами.
Мені варто продовжувати?
Просто треба бути з нею чесним.
Просто
будьте щирі одне з одним.
А потім, коли закінчиш з цим…
сподівайся на краще, світлошкірий лицарю.
Дякую. Так.
Добре.
Я хочу змішати чорний…
Нічого собі.
Хочу підібрати колір.
Ти щойно змішав чорну фарбу…
Можеш глянути, чи є блакитна фарба?
Чи фіолетова, якщо так пішло?
Дякую.
Поквапся, бо вони чекають.
Що за поспіх? Я думав, будеш щаслива
довше уникати своїх стосунків.
Ні, я не…
Я жартую.
Щось типу того.
Не зовсім.
Не виходить.
Я знаю.
Якби ж Ейден це теж побачив.
Я говорив про фарбу.
Так, фарби. Хочеш однотонний колір?
А не ось це.
Візьмемо червоний.
Чуваче, це був не той розрив, на який я сподівалася.
Прошу тебе, це завжди складно.
І ти це знаєш.
Не знаю, може, якби Ейден більше радів школі,
чи нарешті вирішив, знаєш, наче…
Піти в «Берклі»?
Так.
Я це чув.
Він такий талановитий,
і його батьки вважають, що це величезний ризик,
але я не знаю.
Не знаю, чи це буде таким ризиком для нього.
Що ж.
Ейден не думає, що бути з тобою ризиковано.
Ось де вона
у плоті.
Мій Еверест.
Який колір вибрав?
Червоний. Колір війни.
Моторошно.
Скотті!
Так.
Готовий до відсторонення від Тижня Випускників.
Скотті!
-Скотті! -Гей!
Добре, сміливий вибір.
-Але ми приймаємо. -Тут стільки фарби, а рушника немає.
-Добре, що ж… -Ну, дякую.
Ти витреш руку мені об куртку? Хто тебе виховав?
-Іди в туалет. -Добре. Гаразд.
-Чому б я добровільно… -Я не знаю.
-Це ледь схоже на відбиток руки. -Так.
Скільки відбитків пар залишилося?
Не знаю.
Ну, Джейд і Маркус розійшлися.
Стелла сказала, що підчепила хлопця в універі ще до школи.
І місяця не протрималися.
Це ти цього боїшся?
Я не знаю, Ейдене, просто…
Я хочу дати нам шанс стати самостійними.
Хіба не хочеш мати можливість зробити щось,
навіть не задумуючись, розумієш?
Я хочу цього й для тебе.
Це одна з тих речей, які завжди були в мене в голові.
Вибач, якщо це звучить егоїстично, але я завжди так планувала…
Хоч на дві секунди, але забудь про план.
Добре? Чого ти хочеш?
Ейдене…
-Я, певно, спровокував сигналізацію. -Точно.
-Цю, щось зараз звучить. -Байдуже. Біжимо.
-Де автобус? -Уперед!
Ну ж бо!
Гадаєте, хтось нас переслідує?
Заради безпеки.
Ось. Я тримаю тебе.
-Ну ж бо. -Чуваче, поквапся.
Ну ж бо!
-Чорт. -Боже мій, ти…
Боже мій. З тобою усе добре?
-Добре. -Усе гаразд?
-Так. -Добре.
Боже.
О ні.
Ні.
Стелло, ні.
-Стелло, ні. -Викликати водія?
Стривай.
-Ти як? Добре? -Усе гаразд.
Ще один шов тут.
Як поживає наш пацієнт?
Усе гаразд, мамо. Я ж казав, усе добре.
Пощастило, що сьогодні я працюю, а не тато.
Докторе Олсене, мій син вчитиметься на медика.
Серйозно?
Недалеко від Клер.
Вона вранці їде в Дартмут.
Ні світ ні зоря.
-Було добре. -Так.
-Ну ж бо. Так. -Тобто, розумієш?
Який у тебе план? Після школи…
-Маю дім на воді. -Дім на воді?
Ну, матиму його. Це мій план.
-Добре. -А у тебе?
-Ти йдеш до коледжу, так? -Так.
-Це… -Знайомство з людьми.
Ось для чого це.
Для цього потрібен час.
Потрібно, щоб люди насправді
зацікавилися тобою.
Ти мене зацікавила.
-Я був у тебе закоханий. -Вибач.
Так, у сьомому класі.
В автобус з Лансінга я взяв м'ятні цукерки,
бо хотів тебе поцілувати.
М'ятні цукерки — це мило.
Якщо я і знаю дещо, це те,
що треба бути сміливим.
Будь сміливою.
Розкажи ще, чого хочуть жінки.
Кажу тобі, це тобі допоможе.
Як і дім на воді?
Ваша остання зупинка — багаття?
Типу того.
Це…
Ми мали бути лише вдвох на пляжі,
але вечір змінився.
Якби була кращою матір'ю, я б змусила вас піти додому.
Слава богу, що ти така жахлива.
Усе буде добре.
Він живий.
Подивимося на шви.
Я бачу вас востаннє.
-На тебе чекають великі справи. -Дякую.
І якщо колись передумаєш, будеш недалеко.
Коли не потрапив у «Берклі», він був принаймні в захваті.
Вибачте, я думала, що йому не можна вступати до музичної школи.
Мила, ні.
Він не вступив.
Ейден тобі не казав.
Ні, не казав.
Була рада побачитися.
Я теж.
ПОБАЧИМОСЯ ВВЕЧЕРІ?
О так.
-То ти був у лікарні? -Розслабся.
Усе добре. Чесно.
Зустрінемося там.
Ми добре його залатали.
Дуже добре.
Вибач, що втягнула тебе в це.
Це занадто.
Так, такий весь мій вечір.
Але я вибачаю
через те, що у вас зараз
найскладніший розрив усіх часів.
Ти не збрехала.
Але дякую.
Дійсно.
Знаєш, це наша остання ніч разом.
Я знаю.
Ейден не єдиний, хто може зробити великий жест.
Добре.
-Я багато місяців планувала і… -Не жартуй про це.
Дарую тобі цю шишку,
яка показує,
що я відчувала, коли ти переїхала.
Так було жахливо всередині.
Жахливо.
Даю тобі її.
-Будьмо, сучко. -Будьмо.
Нехай ця шишка горить, як наша дружба.
-Не знала, що можу бути сентиментальною. -Це сентиментально?
-Так. -Поставила на мені хрест.
-Це не так. -Це поганий знак.
Я кажу, що наша дружба, як вогонь.
Гаразд, звісно.
Ні, я зрозуміла. Але знаєш, що таке вогонь насправді?
Ці водорості.
-Ні, це шкарпетка. -Огидно.
Це шкарпетка.
Ти щойно кинула в мене шкарпетку?
Тесс. Це випадково.
Ми тут дещо робили.
Бо я подумала, що шкарпетка й емоджі-плач
означали сум, бо літо закінчується.
Так, ні, звісно. Так.
У когось є мови любові. У мене є мова скорботи,
коли кидаю сміття і розсилаю випадкові емоджі.
Так, ми йдемо на пляж до дому Ладаріана, хочете з нами?
-Ми трохи… -Це було б круто.
-З радістю прийдемо. -Круто.
-Так, я не проти. -Зустрінемося за секунду.
Гей.
-Ти що… -Так…
До твого відома,
пляж був частиною побачення.
Ми просто запізнюємося.
Так. Я здогадалась, ти захочеш, щоб ми повторили заплив до Расті.
Так, це мало статися.
Тобто ти відмовилася від усіх цих випускних змагань.
Так, ну, вода була дуже холодна…
Я просто не розумію традиції плисти до буя.
Знаю, це тупо.
Ні, це…
Але Расті ще качається там,
чекає на нас.
Твоя мама розповіла про «Берклі».
-Що? -Навіщо ти це приховував?
Клер, це не… Не було що розповідати.
-Нічого страшного. -Завжди була чесною з тобою.
Клер, це…
Я не знаю, що ти хочеш, щоб я сказав.
Я думала, що сьогодні ми прощаємося.
Чи це ще одна брехня?
Це дія.
-Бомба правди. Дія, крихітко. -Що ти хочеш знати?
Перша пісня, яку знав у дитинстві, як оперу.
Маленький павучок
Гаразд.
Дія. Іди поцілуйся з апельсином, Стелло.
Цілуйся з апельсином. Зроби це пристрасно.
Добре зроби.
Так!
Погляньте на це.
-Дуже добре. -Дякую.
-Дякую. Щиро дякую. -Дякую.
Добре, придумала.
Розкажи таємницю, яку про тебе ніхто не знає.
Таємниця…
Не знаю, чи це таємниця,
але правда в тому, що…
краще б ти загадав їй поцілувати мене.
Ти її чула.
-Добре. -Тепер це дія.
Тепер це…
Бризки.
Чорт, так. Вибач за це.
Усі хочуть знати, де гуртожиток…
Що ти вивчаєш?
Політичні науки.
Що б не робила, уникай професора Холмса з політичної теорії.
Ти їдеш?
Куди?
У Дартмут?
Ой. Так.
Так, я завтра їду.
Як справи?
Ох, як же смачно.
Гей, як справи, друже?
Вибач, ти не бачив Клер?
Ні.
Усе добре?
Круто, ні, так. Можеш не відповідати. Усе добре.
Усе гаразд.
-Так? -Так.
Ніби все добре з тобою.
У мене все добре. Так. Ні, у нас усе добре.
Щось не схоже, чуваче.
Авжеж.
Гей, ми можемо на трішки вимкнути музику?
Як ви, друзі? Як справи?
Так. Це був класний вечір, правда?
-Він стоїть на столі. -Так.
Уже рік минув.
Просто дивно думати про те, щоб рухатися далі,
рости й все таке.
І знаєте, ви зустрічаєте людей,
з якими сподіваєтесь бути довго разом. Це божевілля.
Хтось може бачитися в коледжі, а хтось ні.
А хороші частини я не хочу закінчувати.
І я впевнений, що ми всі це відчуваємо.
У будь-якому разі, це кінець року й кінець літа,
а який ж це кінець без повернення до початку?
Це я сказав,
а тепер хочу запросити Клер сюди.
Так.
Усе почалося з пісні, якщо пам'ятаєте, на Хелловіні.
Як справи, народ!
Ейдене.
Зайнято.
Чуваче.
Це не те, що думаєш.
Схоже, ти цілуєш мою сестру зараз.
Ну, так, тут мене підловив.
-Ейдене… -Ми лише цілувалися.
-Нічого такого. -Ви цілувалися?
Навіть не знаю, що сказати про це все.
Узагалі про це все.
Ми підемо.
Так.
Я не знаю, що це там було.
Це я просто намагаюся врятувати нас.
Мені шкода, що ти очікував неможливого.
-Не моя провина. -Очікував неможливого?
Клер, ми уклали безглуздий жартівливий пакт,
а ти перетворила його на обов'язкову угоду.
Це не жарт. Знаю, ти так не вважав, але я була серйозною,
коли казала, що не поїду в коледж, будучи в стосунках.
Це було до того, як ми закохалися, Клер.
Іноді все змінюється.
Зрештою, пролог перетворюється на книгу, Клер.
Бо ми самі її створюємо.
Відчуватимемо те саме до кінця життя.
-Не нашкодимо одне одному. -Уже починаємо.
Не зможемо робити це до кінця життя.
Боже мій, тебе треба вивчати
як найбільшу песимістку.
Ейдене, але це… Ейдене!
Це не найгірший результат. А найреалістичніший.
Вибач, що ти не щирий, хоч я була такою,
ти й не розповів про «Берклі».
Що я маю сказати про «Берклі»? Мої батьки дозволили мені подати заявку,
а я пішов на прослуховування і провалився?
Що це найпринизливіше в житті?
-Ось так. Така історія з «Берклі». -Боже мій.
Боже, Ейдене, це безглуздо.
-Завжди так. -Ти про що?
Ти не можеш сподіватися, що завжди будеш ідеальним.
Це всюди проявляється.
-Не намагаюся бути ідеальним. -Не правда.
«Берклі» — не єдина програма. Є ще сотні інших.
Знаєш що? Може, якби ти сказав мені, я б допомогла.
-Але вже запізно. -Так, твоя правда.
Ти 100% маєш рацію. Чи є світ, у якому б хотів сказати,
байдуже, поїхали до Лос-Анджелеса чи Нью-Йорка,
де, швидше за все, нічого не вдасться. Так, 100%.
І ти кажеш, що я не реаліст,
коли я збираюсь до школи, близько до тебе, щоб у нас все вийшло.
Не використовуй це як виправдання. Річ не…
Це не виправдання, що я вірю в нас, бо люблю тебе.
Можливо, ти б так само почувалася, якби могла це сказати.
-Ти про що? -Простіше простого.
«Я люблю тебе». «Простіше простого».
Ти хоч уявляєш, як це казати комусь, що любиш,
а у відповідь «простіше простого». Що це означає?
-Ти знаєш, що це означає. -Просто скажи.
Просто скажи.
Так.
Отже, ми розходимося.
Добре.
Ходи сюди.
Мила.
Я наче не можу дихати.
Моє серце наче вибивається з грудей.
Добре.
Я знаю, що ти хотіла уникнути болю між вами з Ейденом,
але це так не працює.
Особливо, коли це по-справжньому.
Я думала, що обережна.
Ти з татом…
Ви так рано одружилися
і сварилися доки не розлучилися.
Я такого не хотіла.
Ти була така нещасна, мамо.
Ну, я не експерт у коханні,
ти це й так знаєш,
але я дещо все ж розумію.
І це те,
що стосунки не мають шансу,
якщо планувати їх кінець ще до початку.
Я не хочу втратити себе.
Якщо він правильний хлопець, то не дозволить тобі.
ПЕРШИЙ РОЗРИВ ПРОВАЛИВСЯ. ПРОБАЧ. ЗУСТРІНЕМОСЬ ВОСТАННЄ?
Я боялася.
Я боялася закохатися в тебе,
бо хвилювалася, що якщо так, то більше не зможу бути сама.
Я все життя переїжджала,
завжди була зосереджена на майбутньому
й уявленні, яким воно буде.
Ніколи не думала про тепер.
Тоді я зустріла тебе…
і це був найкращий час у моєму житті.
Але мені було страшно. Я…
Ти зіпсував мій план.
Тож я тут стою посеред ночі на пляжі з цією промовою,
бо я цього більше не боюся.
Я хочу поплисти до того буя,
закінчити цю ніч і провести останній перший раз,
бо я тебе дуже люблю.
Я люблю тебе.
Простіше простого.
Ну ж бо.
Дуже холодно. Хто знав, що тут так морозно?
Пробач. Ну ж бо.
Так близько.
Це не має бути пролог.
Хоч це так і є.
Ти маєш рацію.
Ти завжди маєш рацію. Це дуже дратує.
-То ти справді відкладеш? -Так.
Просто їду до Л.А.
Знаєш, де житимеш, працюватимеш і таке інше?
Дякую за поштовх,
який мені був потрібен.
У тебе завжди все виходить.
Гаразд.
-Що ти спакувала тут? Тіло? -Так.
Сумуватиму за тобою, подруго.
Люблю тебе, друже.
Пані Ненсі, маєте гарний вигляд.
Спакували чипси?
Тож…
-Ось і все. -Це… Так.
Так.
Це не обов'язково має бути прощання.
Ні.
Може, краще як «до зустрічі».
До зустрічі.
Подобається план.
Мені теж.
До зустрічі тоді.
Підіймай.
НОВА ПІСНЯ
ВИРІШИВ ПОДІЛИТИСЯ З ВАМИ ПОСИЛАННЯ В БІО
Чула нову пісню.
Така класна.
Гей, незнайомко.
Думаю про тебе.
Тож я буду вдома влітку.
Зарано для першого вітання?
Ти повернулася б додому
Якби я сказав правду
Бо я просто не можу відпустити
Думку про двох
Я можу бути з тобою
Привіт.
ЗА КНИГОЮ ДЖЕННІФЕР Е. СМІТ
Переклад субтитрів: Юрій Пасічник