Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AHOJ
- Čau. - Ahoj.
Že ti to ale trvalo.
Jak dlouho čekáš sama na ulici?
- Bez tebe tam nejdu. - Neblbni.
Nikoho tam neznám.
NETFLIX UVÁDÍ
Jsem normální, bavím se. Jsme přece na střední!
- Já vím. - Máme to dělat.
- Prožívat divoká dobrodružství. - Ne.
Parádní večírek. Jasný? Užij si ho.
- Chápeš, kam tím mířím? - Chápu. Jo.
Bavíme se.
- Já ne. - Ale ano.
- Dáme si karaoke. - Ne, nedáme.
Ano, dáme.
Zapiš nás.
Ale vyberu hrozně přiblblou písničku.
Nebudou mít písničky na duet.
- Bude to katastrofální… Promiň. - V pohodě.
Můžu ti pomoct vybrat.
Co?
Tu písničku.
Obvykle si nechávám návrhy pro lidi v kostýmech.
Tak to se pleteš. Já mám kostým.
Když přimhouřím oči a nakloním hlavu?
- Počkej. Dej mi chvilku. - Čekám.
- Připraven? - Jo.
Pařím jako zvíře.
- Co? - Dobře.
- Dobrý, ne? - Jo.
- Je to spíš slabší model. - Slabší model?
Dotáhli mě sem proti mý vůli.
A promiň, ale ty máš co mluvit,
v bílém tričku jako Ferris Bueller.
Ani ty sis kostýmem hlavu nelámal, co?
To je ikonická záležitost.
Víš? A upřímně,
Ferris by tě přiměl změnit postoj k večírkům.
Vždycky sršíš sebevědomím, nebo děláš Ferrise Buellera?
- Srší sebevědomím. Odpovím za tebe. - To je dobrý vědět.
- Jdeme. - Co se děje?
Jen počkej.
- Pojď. - Dobře.
Ahoj.
Kdo je to?
Aidan.
Čí Aidan?
- Dobře. - Zrovna…
Přistěhoval se do města, když jsi odešla.
Zrovna jsme se potkali. Víš… Nepředstavili jsme se.
- No, to je Aidan. - Teď už to vím.
Vypadá to dobře.
Vidíš, je to zábava!
Je to síla.
Díky za doprovod. Tos nemusel.
Bez bonbónů to není Halloween.
- Že jo? Pojď. - Počkej.
Není to ale podvod, když si je koupíme?
Větší než říkat kostým papírový čepičce?
Nevěděla jsem, že mluvím se starostou Halloweenu.
Už to víš. Zvolili mě.
- Asi než jsem se vrátila do města. - Vrátila? Tys už tu bydlela?
Jo, proto znám Stellu.
Odešla jsem v první třídě.
Pak jsem vystřídala šest škol ve třech státech.
Jo.
Proto mě na společenský akce moc neužije.
Radši se snažím dostat na dobrou školu.
Proto jsme se ještě nepotkali. Jsi šprtka.
Jo.
Vedle.
Jsem v kapele.
Bože, samozřejmě, že jsi v kapele.
Jak jinak.
Říkáš to, jako by to bylo špatný.
Ne, určitě je to paráda.
Což je otrava.
- Jste skvělí. - Proč otrava?
Vsadím se, že ti jde všechno.
My ostatní se stydíme v koutku, a ty jsi král karaoke.
Vsadím se, že z tebe bude slavný hudebník.
Já chci jít na medicínu.
Naši jsou oba doktoři,
takže očekávají, že půjdu v jejich stopách.
Ty to nechceš?
Upřímně, sním o tom,
že se přihlásím na Berklee.
Nejlepší hudební škola, ale podle našich nepraktická.
Tak je přemluv.
Pojď.
To je ono.
Dostaneš se na skvělou školu. A co pak? Co dál?
Stanu se právničkou.
Budu chránit ty, co to potřebujou.
Mluvíme o tom s mámou.
Ochránkyně práv.
Budoucnost už máš nalinkovanou.
Já nevím.
Když se moc stěhuješ, toužíš po stabilitě.
Naši se dali dohromady na střední,
ale nevyšlo jim to.
Po rozvodu jsme s mámou hodně cestovaly
a ona se pokaždý zamilovala do novýho chlapa.
Teď je to zrovna nějakej Steve.
- Steve se nám nelíbí. - Je fajn.
Ne, vážím si mámy za to, že se nikdy nevzdává.
Asi je…
Asi je beznadějná romantička.
Možná.
Jen nechci…
…dělat stejný chyby jako ona.
Jo.
Jedna…
dva…
tři.
Promiň.
- Asi bude pršet. - Jo.
Jsme pořád asi šest bloků od našeho domu.
- Jo. - Jo.
Dobře.
- Jdeme. - Jo.
Tady bydlím.
Jsem rád, že jsi dostála svý pověsti divoký pařmenky.
Nehledám kluka.
- Jo. - Ne, promiň. Ani ses nezeptal a…
Bojím se. Po první puse budeme chtít další. Já budu chtít další.
Nechci to, když si za pár měsíců zlomíme srdce.
Promiň.
Proč bysme si lámali srdce?
Celá střední škola je jenom prolog.
Připravuje jeviště pro zbytek života. Neuraz se, ale mně prolog nestačí.
Máš mě za blázna. Hele.
Dobře, můžeme se políbit. To je v pohodě.
Ale musíš znát všechna fakta,
protože já…
- Jsem to chtěla říct. - Dobře.
- Chce to nový plán. - Mám v něm jasno.
Nemám tam místo, což bych rád změnil.
Máš mý svolení.
Tak co kdybych tě znovu políbil?
Jestli to povede k něčemu dalšímu,
tak si užijeme parádní rok, ne?
A pak to skončíme. Hotovo.
- Dohoda o rozchodu? - Navrhuju dohodu o rozchodu.
Co se stane za deset měsíců, až to skončí?
Vezmu tě na nějaký epický rande.
A pak… Půjdeme si každý svou cestou
a uzavřeme ten…
- Prolog. Jo. - Prolog.
To je ono.
Platí?
Platí.
- Ahoj. - Ahoj.
Půjdu k věci. Chci tě vzít na pořádný rande,
abys viděla kapelu, kterou si určitě oblíbíš.
Vážně?
- Tančila jsi. - Hrála hudba.
Pohnula jsem se do rytmu. Maximálně jsem dělala tohle.
- To je základ, tam to začalo. - Jen pohupování.
- Taky jsi dělala tohle. - Neměla jsem zvednutý ruce.
LISTOPAD
PROSINEC
LEDEN
ÚNOR
Jo!
BŘEZEN
DUBEN
KVĚTEN
Plavání maturantů k Rustymu začíná… teď!
ČERVEN
Jo!
ČERVENEC
Co když tě večer vezme na let balónem?
Balón to nebude.
Na poslední rande? Může sehnat hejno holubiček
a vypustit je,
aby udělaly na nebi nápis „Clare, to dáme“.
No tak.
Jo.
Kdyby mi holka poslala holubičky, budu v koncích.
To bys napřed s nějakou musela mluvit.
„To bys s ní musela mluvit.“
Abys věděla, mám to dlouhodobě rozehraný na Tess, víš?
- Dlouhodobě? - Velmi dlouhodobě.
Tak to musíš zrychlit, protože čas se krátí.
Tobě se čas taky krátí, milá zlatá.
Je to tak lepší. Nechci dopadnout jako naši.
Dobře.
Nenuceně změním téma.
Pár lidí později půjde na South Point Beach…
- Tess půjde na South Point Beach. - Nedělej ze mě šmíráka.
- Nedělám. - Hrály jsme v Probuzení jara.
Rozumíme si.
To je v podstatě muzikál o sexu.
Bylo to dusný a drsný.
Učitelka nás nenutila dělat dětskou verzi.
Nebyly žádný úpravy.
Měla bys jí napsat.
Já bych si s ní začala psát, ale to je můj názor.
Clare?
Sakra.
Ne.
Co je?
Poslala jsem ubrečený smajlíky.
- Tess? - Tess.
Tak jsi jí poslala zprávu. To je dobře.
Večer u táboráku řekni, že omylem.
Budeš tam se mnou, než to přetrpím?
Dnes jsem vydaná na milost Aidanovi, ale uvidíme. Pokusím se.
Když už o tom mluvím, měl by tu být každou chvíli.
- Jo. - Pomůžu ti.
- Stačí říct. - Nechci pomoc.
- Potřebuješ ji. - Hele, jde to.
- Hele. - Něco ošklivýho s tebou nechce na vejšku.
- To je to. - Nejspíš celý kufr.
Ale tím se netrap.
Zavolej mi, kdybys potřebovala pomoc.
Určitě jsi na to připravená?
Jo. Jo, jasně.
Nebude to nejjednodušší večer na světě, ale rozloučíme se hezky.
- Lilie. - Ahoj.
- Dobrá volba. - Je to pohřební kytka.
Líbí se mi.
- Připraven? - Poslední rande.
- Páni. - No tohle.
Mami.
- Ahoj. - Zdravím.
Naši jsou tu hned. Rád vás vidím. Pomůžu vám.
Jsme připraveni, až na ten chaos.
Posbíráme to.
Bez tebe budeme v háji.
Už jste se rozešli?
- Ahoj. - Jak se máte?
Víte, že jste pitomci?
Ovšem.
- Ahoj. - Ahoj.
- Moje oblíbená ségra. - Můj jediný brácha.
Dobře, jdeme na to.
Rodiče nechtějí, aby děti randily,
ale Clare se podařilo najít nejlepšího kluka.
Ano.
A i když ho pouští k vodě…
Aidane, líbilo se mi, že jsi letos patřil do naší rodiny.
A Medvídku,
Bůh ví, že jsme to neměly vždycky snadné,
ale nějak se ti povedlo
dospět v tuhle chytrou,
starostlivou a odhodlanou mladou ženu.
Zabiju tě, jestli se zpozdíš, odjíždíme v sedm…
Všichni víme, že to já tě budu ráno tahat z postele.
- Tak jo. Možná. - Je to pravda.
Dobře. Na Clare.
- Ano. - Na Clare.
Clare.
Steve.
Chci ti poděkovat, že jsi mě pustila do vašeho života.
Koho by to napadlo,
že rok poté, co mě vyhodili z městské rady, budu žít v domě
s krásnou, inteligentní, schopnou ženou
a budu posílat pseudo nevlastní dceru na vysokou.
To nejsem já.
Clare, hlavní je,
neužeň si na vysoký líbací nemoc.
- Steve! - Má pravdu.
- Šíří se to jako požár. - Ví, o čem mluvím.
- Na zdraví. - Jo.
Na to jsme nemuseli připíjet.
Dobře.
- Takže, Clare. - Jo.
Politologie v Dartmouthu.
- To je paráda. - Těším se.
A Aidan jde na medicínu.
- Myslel jsem, že děláš hudbu. - No…
Ne. Pan Dokonalý půjde v jejich stopách.
Jo. Kardiolog, jako jeho taťka.
No dovol.
Bude radiolog, po mamince.
No…
- Myslím, že půjdeme. - Jo.
Měli bychom jít.
Máme nabitý itinerář.
Itinerář?
- Bungee jumping? - Jo.
Koupíme si psa?
Byla jsem trpělivá. Řekni mi, co se děje.
Napsala jsi mi třináctkrát, co budeme dělat.
Držela jsem se zpět.
Je to moje epický rande. Podle mých pravidel. Tečka.
Přísně vzato, rozejít se před vysokou byl můj nápad, takže…
Clare, věříš mi?
Ano, věřím ti.
- I když nás mají za blázny. - Prosím tě.
Sami by chtěli tak hezky ukončit vztah.
Jsme klub nezlomených srdcí.
- Vzory moderních vztahů. - Král a královna poklidného konce.
Nechám tě, protože tě miluju.
Brnkačka.
Díky.
Říkal jsi, že mají vyprodáno.
Summersets je paráda. Jak jsi to dokázal?
- Umím si poradit. - Dobře.
Vybavuje se mi naše první rande.
Raz, dva. Raz.
Teď.
- Raz. - Aidane.
- Díky, žes nás sem dostala. - Jo.
Pomohla jsi mu, i když opustil tvou kapelu?
Jak jsi mohl?
Štve mě, že se nehlásil na Berklee.
Mě taky. Říkala jsem mu to.
- Musel jsi na medicínu. - Zlatý hoch musí zachraňovat životy.
- Stojím tady. - My víme.
Jo, vidíme tě.
Užijte si rozchod, nebo co to je.
- Díky. - Díky.
Ahoj, my jsme Milk and Bone.
Poprvé z pódia ohlašujeme rozchod,
Clare a Aidane, tahle písnička je pro vás.
V tomhle rozhovoru se už nějakou dobu ztrácím.
Budí mě uprostřed noci.
Neumím říct, o co tu jde.
Vím jen, že z toho chci ven.
Ta slova se mi převrací v hlavě celé dny.
Nemůžu volně dýchat, pryč utíkám.
Nikdy víc.
Kde jsem udělal chybu?
Chci znát skóre.
Nebudu dlouho čekat.
Nikdy víc.
Nelhal jsi.
Bylo to neuvěřitelný první rande.
Stello, ahoj.
Měla jsi pravdu.
Je to mnohem těžší, než jsem čekala.
Počkej, nadechni se. Co se děje?
Co když zahodím to nejlepší, co se mi kdy stalo?
Ale možná na tom vztahu visím, protože s Aidanem jde vše tak lehce.
A kdybychom od sebe byli daleko, rozhodně by to nebylo tak snadný.
Musíme odejít a žít sami za sebe,
získat vlastní zážitky a…
To byla hlavní myšlenka celý naší dohody.
Chovám se teď hrozně hloupě. Promiň.
- Jak to jde? - Skvěle.
Za chvíli se vrátí.
Chci se ujistit, že je vše v pohodě.
Jo, jsme připravený.
Takhle to nemůže skončit.
Oba víme, že je to tak správně.
Dáme si poslední rande,
skvěle si ho užijeme, a pak bude konec.
Cítím, že to dokážeme,
a doufejme, že než večer skončí,
i ona to pochopí.
Díky.
Za všechno.
Nechceš být na koleji za trapáka s kytarou.
Vezmi si klávesy.
Myslíš, že mi táta dotáhne na kolej klávesy?
Není žádná babička z Coco.
I na vejšce můžeš dělat muziku.
Nevím, když to říkáš,
ale už mi na cestu stáhl osmidílnou přednášku z kardiologie.
- Drsný. - No vážně.
Vaši aspoň dokážou někam jet, aniž by se u toho zabili.
Naši se jednou tak hrozně hádali,
že máma zastavila na Golden Gate a šla se projít.
Ne.
Hokej?
Co to prozradilo?
- Nevím. - Že by stadion?
Co budeme dělat?
Řekni mi, co tu děláme.
- Máte hodinu. - Díky, Rhodo.
Díky, Rhodo.
Kdo je Rhoda?
Paneb…
- Celý stadion? - Jo, komplet.
- Koukáš, co? - Já…
- Nemám slov. - Pokochej se.
Všechno, co tu vidíš,
je příští hodinu jenom naše.
Tak jo.
Dnes si opakujeme naše poprvé.
Jo? Už jsme byli na prvním rande
a teď se vracíme k prvnímu hokejovýmu zápasu.
Ale na tom zápase jsme se poprvé pohádali.
Proč si máme na posledním rande připomínat první hádku?
První hádka je důležitá.
Je to okamžik růstu.
To je kravina.
Proč prostě nepřiznáš, že sis prdnul?
Nevím, proč to teď vytahuješ.
Ahoj. Aidan a Clare, že?
- Jo. - Jo.
Tudy. Závod začne za minutu.
Vypadáte úžasně.
Aidane, nedokážeš říct, že sis prdnul.
Já to hlásím. „Vypustila jsem ducha.“ Je to tak srandovnější.
Nemusíš být pořád dokonalý. Přede mnou ne.
Prosím všechny o pozornost,
je tu přestávka a s ní závod kolem kluziště.
Máme tu hot dog a popcorn.
Máme tu hořčici a kečup.
„Pustila jsem ducha.“
O nic nejde. Přiznej pravdu.
Neprdnul jsem si. Co ti mám ještě říct?
Jela jsem s tebou v autě. Je nechutný, když si prdnu já?
Klidně si prď, jak chceš. Všichni prdí.
Zadržím to. Před tebou nikdy nebudu prdět.
Přísahám. Jé, teď mi to uteklo.
- Poodstoupím. - Tři!
- Ale takhle se chováš. - Dva!
- Jedna! - Tým hot dogu vyhraje!
Běžte!
- Nepřiznáš to. - Můžeme prostě závodit?
- Tolik ses na závod těšila. - Už ne.
- Je to pro Ellie's Deli. - Přešlo mě to. Půjdu.
Odcházíš, protože jsem si podle tebe prdnul?
Protože mi nevěříš natolik, abys to přiznal.
Dlužíme si konečně vyhrát ne jeden,
ale dva zákusky…
Bože.
…z Ellie's Deli. Ne.
- Jsi… Promiň? - To ne.
Musíš si je zasloužit. Napravíme, co se nepovedlo.
Co to…
Co to děláš?
Tak jo.
Jde se na to.
Jupí.
- Ne. - Raz, dva, tři.
Připravena? Budeme hrát fér.
- Nebudeš hrát fér. - Já jsem fér… Jsem férový hráč.
Můžeme? Tři, dva, jedna, teď.
Musím ti něco říct.
Cestou na zápas jsem si prdnul.
Nic romantičtějšího jsi mi asi nikdy neřekl.
Hodina vypršela, hrdličky.
Jdeme!
Začíná mi seriál.
Díky, Rhodo.
Děkuju.
Tohle bylo perfektní.
Je to poprvé, cos na rande překonal sám sebe?
Naše první vodní lyžování?
Ne. Buď trochu citovější.
Pro nás jako pár to má větší význam.
Jestli to najdu.
Tady to je.
Oživí ti to paměť.
Poprvé mě žádáš o ruku na lodi.
To sotva. Ne, otevři to.
Děkuju.
Je to raketa.
Otoč ji.
BRNKAČKA
Brnkačka.
Hej! Zpomal, Scotty!
Ne, chci vystoupit! Ne!
Jo!
Je to dobrý. Mám tě.
- Brnkačka. - Brnkačka.
Brnkačka.
Jedeme!
Jo!
Jdeme na to! Za tři…
Scotty!
…dva…
Teď!
Scotty!
Clare! Scotty, zastav.
Kam zmizela?
Clare!
- Clare? - Tady jsem.
Clare, nic ti není.
To rád vidím.
Jedu pro tebe.
Aidane.
Mám tě.
Pojď sem.
Jo!
Panebože.
Miluju tě.
To nebyla brnkačka.
Cos to řekl?
Miluju tě.
Brnkačka.
Tak jo.
To byla raketa!
Letěla jsi jak raketa, Clare!
Jdeme.
První „Miluju tě“.
Tohle rozhodně stálo za tu cestu.
Clare…
Vím, že jsme se dohodli.
Nechceme…
Chtěl jsem vědět, jaký je vyletět do vzduchu.
- Tys teda letěla parádně. - Přestaň. Dost.
- Bylo to šílený, ne? - Bylo to šílený.
Zvládla jsem to.
- Máš hlad? - Jo.
Pizzu? Tak jedeme.
Páni.
První Valentýn.
Dobře, jen…
- Sedni si a počkej tu. - Provedu.
POTŘEBUJU POMOC. JSME TŘI BLOKY OD TEBE V PIZZERII U JEZERA.
POSPĚŠ SI, PROSÍM!
Musíš to okamžitě skončit.
Klidně si mě zakrývej, ale nevyhneš se tomu.
- Zrovna jsem napsala Stelle… - Jde o tebe a Aidana.
- Pořád je to můj kluk. - Pořád je to její kluk.
Její Valentýn.
Ne. Jedna stačí.
- Ahoj. - Ahoj.
Zabrání ti stát se ženou, kterou jsi měla být.
Nebo ti na té cestě bude pomáhat.
- Pochybuju. - Holky, mám plán.
A toho plánu se budu držet.
Nemůžeš někomu vyčítat, že miluje romantická gesta.
Taky nemůžeš někomu vyčítat, že si jde za svým.
Chceš opustit pravou lásku?
- Na to jsme moc mladé. - Dobře.
Díky, ale tohle je víc než dost.
Začínám být trochu nervózní, tak přestaňte.
- Nezvorej to. - Podívej se na mě.
Když ustoupíš, ztratíš svou budoucnost.
- Chceš opustit… - Musíme zůstat silné.
Snažím se.
Je to dobrý. Jsem tu.
A James Bond taky.
Volala jsi Stelle?
Máš smoking?
Neměli jsme ples.
Naše další zastávka.
Stello. Jak se máš?
Energie se nám posunula.
- Je to dobrý. - Chutná mi to.
No tak.
To je rozkošný.
- To je produkce. - Dlouho plánovaný večer.
- Ty hřebče. - Tohle mi bude chybět.
- Co? - Tohle, že jsme spolu.
Myslím…
Nechci být sentimentální, ale…
Přestaň.
Nenapadlo mě, že budu mít takovou partu.
Jenom ses šprtala.
- Co tvoje… - Au!
Ne. Jenom trochu.
Ale protože jsem se pořád stěhovala.
Tohle je náš poslední večer, než se všichni vydáme do novýho života.
S Aidanem oslavujeme naše poprvé, ale jak často víte,
že je něco naposledy?
Sakra.
Vážně. Mě vyhodili, než jsem se dostal ke zdi maturantů.
Nezapsal jsem se.
Ale jo, když jsi vběhl nahý na hřiště při fotbale.
Jo. Víš, že rád ukážu svýho školního ducha.
Tehdy jsi všem ukázal svýho pimpulu.
- Tohle byla paráda. - Ale říkám…
- Dobře. - Bylo to super.
Jste skvělý. Mám vás rád.
- Ale my… - Měl bys udělat otisk.
Co?
Otisk na zeď.
Máme čas, ne?
Naplánoval jsem celý večer.
Já vím, ale tohle je i poslední večer naší party.
- A Scotty se musí zapsat. - Rozhodně.
Nedovolíme, aby se na něj zapomnělo.
Nesmí se na něj zapomenout.
- Nemusíš pracovat? - Před hodinou mi padla.
Je to jen jedna zastávka, pak se vrátíme k programu.
Kvůli Scottymu.
Vloupat se do školy?
A taky jsou tam…
Moje…
- Taneční boty. - Taneční boty.
- Co? - Taneční boty.
- Ve skříňce. - Ve skříňce.
Jdeme. Chci se otisknout na zeď.
- Jo? - Jo.
Otisknu se na zeď a zachráníme Stellinu roli.
- Ano. - Skoro.
Bude to zábava. Jsem blázen?
- Aidane? - No tak.
Jdeme.
Aidane.
- Bude to sranda. - No tak.
No tak.
- Prosím. - No tak.
No tak.
- Je to náš jediný… - No tak.
- Jdeme. - Jdeme.
- Jo. - Tak jo.
- Do školy. - Párty autobus!
- Do školy. - Ano!
Slušná jízda, ne?
Kdybych dala balík za pronájem autobusu,
chovala bych se takhle.
Aidane, co ty?
Jo!
Nemáme žádný plán?
Jdeme na to.
Tady končím.
Tak pojďte za mnou.
Vím, co dělat.
- Jdeme. - Buď zticha.
To bude průšvih.
Znám lidi, kteří to udělali.
- Vloupáš se tam. - Nevloupám.
Vlastně jsou to jediný dveře ve škole, co se nezamykají.
Je to kvůli požárním kontrolám.
Sledujte. Takhle…
Co to… Clare, právě jsi ze mě udělala feministku.
- Výborně. - Lepší než můj pokus.
- Jdeme. - Díky.
- Studentská rada se vyplatila, ne? - Míč. Střílej.
- To je dlouhý. - Co je to?
- Scotty, proč? Proč to děláš? - Dobře.
My dva dojdeme do kreslírny
pro barvu na ruce. Vy pro ty taneční boty?
- Sraz tady? - Jo.
- Jdeme. Můžeme? - Počkat.
- Dobře. - Scotty, padáme.
- Pohněte. Jdeme. - Tak jo. Dobře.
Tak jo.
Divadlu se nic nevyrovná.
Je čas najít moje taneční boty.
- Který mám ve skříňce. - Stello, nech tý opičárny.
Vyklízeli jsme je v květnu
a já jsem nikdy neměla taneční boty.
Většinou pracuju na věcech kolem scény, ale to jsi věděl.
Teď jsme měli mít náhradní maturitní ples.
Víš, když Clare před plesem onemocněla,
ulevilo se jí, že tam nemusí.
Stello, moc dobře víš, že by se báječně bavila, kdyby tam šla.
Právě že nevím.
Nemůžeš všechno řídit.
Nemůžeš každou situaci „vyaidanovat“.
„Vyaidanovat?“
Co to proboha… Jak to myslíš?
- Myslím, že mi rozumíš. - Nemám tušení.
Udělala jsi z mýho jména sloveso. Proč?
Když se člověk,
například nějaký Aidan, chová jistým způsobem,
kde tak nějak…
Víš? A pak to jde po tvým.
Jen říkám,
že jste si oba na začátku stanovili pravidla.
Nesmíš se zlobit, když je nechce porušit.
Tenkrát jsme nemohli vědět,
jak nám to bude fungovat.
Jak to bude dobrý.
Ano, jste můj oblíbený pár. Jsem vámi posedlá.
Mám se dál snažit?
Musíš k ní být upřímný.
Prostě
na sebe nic nehrajte.
A až se ti to povede…
doufej v to nejlepší, můj králi.
- Díky. Jo. - Dobře.
Smíchej černou…
To je síla.
Chce to správnou barvu.
Smíchal jsi černou barvu…
Můžeš mi najít modrou?
Nebo fialovou?
Díky.
Spěchej, čekají na nás.
Nač ten spěch? Myslel jsem, že svýmu vztahu ráda na chvíli unikneš.
Ne, nechtěla jsem…
Žertuju.
Tak nějak. Trochu.
Ani ne.
Takhle to nejde.
Já vím.
Kéž by to viděl i Aidan.
Ne, mluvil jsem o barvách.
Jasně, o barvách. Nevybereš jenom jednu?
Jedno kterou.
Vezmu červenou.
Není to tak čistý rozchod, jak jsem si představovala.
Je jasný, že to bude bolet.
A ty to víš.
Nevím, možná kdyby se Aidan víc těšil do školy
nebo kdyby se rozhodl, že nakonec…
Půjde na Berklee?
Jo.
Já to slyšel.
Má velký talent.
Vím, že jeho rodičům to připadá jako riskantní podnik,
ale kdo ví.
Možná by to s ním takový riziko nebylo.
No.
Aidan se rizika s tebou nebojí.
Tady je
v celý svý kráse.
Můj Everest.
Jakou máš barvu?
Červenou. Barvu války.
Znepokojující.
Scotty!
Jo.
Za to mě nepustí na týden maturantů.
Scotty!
- Scotty! - Jo!
To byla odvážná volba.
- Ale bereme to. - Mám tolik barvy a žádný ručník.
- Dobře, no… - Díky.
Otřeš se mi o bundu? Kdo tě vychoval?
- Běž na záchod. - Dobře.
- Proč bych dobrovolně… - Nevím.
- Ten otisk se moc nepovedl. - Jo.
Kolika otiskům párů to vydrželo?
Já nevím.
Jade a Marcus se už rozešli.
Prý se dala dohromady se spolužákem, ještě než začal semestr.
Nevydržela to ani měsíc.
Toho se bojíš?
Já nevím, Aidane, prostě…
chci nám dát šanci být sami za sebe.
Nechceš mít svobodu
naskočit do nějaký situace bez rozmýšlení?
Chápeš? Já to chci, i kvůli tobě.
Vždycky jsem na to myslela.
Promiň, jestli to zní sobecky, ale vždycky jsem plánovala…
Na chviličku zapomeň na svůj plán.
Ano? Co opravdu chceš?
Aidane…
- Možná jsem spustil alarm. - Určitě.
- Proto to zvoní. - To je jedno. Utíkejte.
- Kde je autobus? - Běžte!
Dělejte!
Myslíte, že nás někdo honí?
Do bezpečí.
Tady. Pomůžu ti.
- Dělej. - Pospěš si.
No tak!
- Sakra. - Panebože, jsi…
Panebože. Jsi v pořádku?
- Jo. - Dobrý?
- Jo. - Dobře.
Bože.
Ale ne.
Ne.
- Stello, ne. - Mám zavolat řidiči?
Počkej.
- Je ti dobře? Dobře. - Nic mi není.
Ještě jeden steh.
Jak je na tom náš pacient?
Nic mi není, mami, říkal jsem ti to.
Máš štěstí, že volali mně, a ne tátovi.
Víte, doktore Olsene, syn jde na medicínu.
Opravdu?
Bude jen kousek od Clare.
Ta ráno odjíždí do Dartmouthu.
Brzy ráno.
- Jsi dobrá. - Jo.
- No tak. Jo. - Chci se zeptat.
Co máš v plánu? Myslím po škole…
- Mám hausbót. - Ty máš hausbót?
No, pořídím si ho. To je můj plán.
- Dobře. - A co ty?
- Jdeš na vysokou, ne? - Jo.
- To… - Poznávat nový lidi.
Aha.
To chce čas, víš?
Chce to, aby se lidi
o tebe zajímali, ne?
Zajímal jsem se o tebe.
- Zamiloval jsem se. - Promiň.
Jo, v sedmý třídě.
V autobuse z Lansingu. Přinesl jsem si mentolky,
abych tě mohl líbat.
Mentolky jsou milý nápad.
Jestli něco vím,
člověk musí mít kuráž.
Mít kuráž.
Povídej, co ženy chtějí.
Tak získáš, co chceš.
Třeba hausbót?
Takže poslední zastávkou je táborák?
Tak nějak.
To…
Na pláži jsme měli být jen my dva,
ale situace se trochu změnila.
Kdybych byla lepší rodič, přikážu vám vrátit se domů.
Ještěže jsi tak hrozná!
Zvládneme to.
Je naživu.
Ukaž nám stehy.
Vidíme se naposledy.
- Ty to někam dotáhneš. - Děkuju.
A jestli si to rozmyslíš, nebudeš moc daleko.
Když se nedostal na Berklee, těšil se aspoň na to.
Promiňte, myslela jsem si, že se nesměl hlásit na hudební školu.
Zlato, to ne.
Nevzali ho.
Aidan ti to neřekl.
Ne, neřekl.
Ráda jsem vás viděla.
Já tebe taky.
UVIDÍME SE VEČER?
Jo.
- Tys byl v nemocnici? - Klid.
Nic mi není, vážně.
Hned se vrátíme.
Hezky jsme ho zaštupovali. Fakt dobře.
Promiň, že jsem tě do toho zatáhla.
Je to síla.
Jako celý můj večer.
Ale jsem ochotná to omluvit,
protože jsi uprostřed
asi nejsložitějšího rozchodu všech dob.
Nelhala jsi.
Ale děkuju.
Opravdu.
Tohle je i náš poslední společný večer.
Já vím.
Aidan není jediný, kdo umí udělat velký gesto.
Dobře.
- Plánovala jsem to měsíce a… - Nežertuj o tom.
Představuju ti tuhle šišku,
která znázorňuje,
jak jsem se cítila, když ses odstěhovala.
Celá naměkko.
Naměkko?
Dávám ti ji.
- Na zdraví. - Na zdraví.
A ať ta šiška shoří jako naše přátelství.
- Umím být sentimentální. - Je to sentimentální?
- Jo. - Dala jsi na mě kletbu.
- To není kletba. - Přinese mi smůlu.
Říkám, že naše přátelství je žhavý jako oheň.
Jo, jasně.
Chápu to. Ne, ale víš, co bude žhavý?
Tahle chaluha.
- To je ponožka. - Fuj.
Je to ponožka.
Hodilas na mě ponožku?
Tess. To byla nehoda.
Jen jsme blbly.
Myslela jsem, že ponožku a brečící smajlíky
posíláš proto, že končí léto.
Jo, jasně. Jo.
Někdo má jazyk lásky. Já mám jazyk smutku,
kde po lidech házím smetí a posílám jim náhodný smajlíky.
Naše parta jde z pláže k Ladarianovi, chcete přijít taky?
- My jsme… - To by bylo super.
- Rády přijdeme. - Super.
- Jo, super nápad. - Za chvíli přijdu.
Ahoj.
- Můžeš… - Jo, pojď…
Aby bylo jasno,
pláž byla v plánu tak jako tak.
Jen jdeme trochu pozdě.
Jasně. Asi sis chtěl připomenout plavání maturantů k Rustymu.
Muselo k tomu dojít.
Tenkrát jsi ten závod vypustila.
Voda byla ledová a…
Nechápu tradici plavat k bóji.
Já vím, je to hloupost.
Ne, je to…
Ale Rusty se tam pořád pohupuje
a čeká na nás.
Aidane, tvoje máma mi řekla o Berklee.
- Cože? - Proč jsi mi to tajil?
Clare, není… Nebylo o čem mluvit.
- O nic nejde. - Vždy jsem k tobě byla upřímná.
Clare, to…
Nevím, co ode mě chceš slyšet.
Myslela jsem, že se dneska loučíme.
Nebo je to jen další lež?
Je to úkol.
- Bomba pravdy. Máš úkol. - Co chceš vědět?
První dětská písnička jako opera.
Maličký pavouček…
Tak jo.
Úkol. Dej francouzáka pomeranči, Stello.
Líbej se s pomerančem. Ať je to žhavý.
Ať je to dobrý.
Jo!
Podívejte.
- Výborně. - Děkuju.
- Děkuju. Díky moc. - Děkuju.
Já mám nápad.
Řekni nám tajemství, který o tobě nikdo neví.
Tajemství…
Nevím, jestli je to tajemství,
ale pravda je taková, že…
bych chtěla, abys jí dal za úkol líbat mě.
Slyšíš ji.
- Dobře. - Teď je to úkol.
Teď je to…
Paráda.
Jo. Omlouvám se.
Každý chce vědět, kde jsou koleje…
Co studuješ?
Politologii.
Bacha na profesora Holmese v politický teorii.
Jdeš?
Kam?
Na Dartmouth?
Aha. Ano.
Jo, zítra odjíždím.
Jak je?
To je dobrota.
Čau, jak se bavíš?
Promiň, neviděl jsi Clare?
Ne, neviděl.
Jsi v pohodě?
Jasně, nemusíš odpovídat. To je dobrý.
Jsem v pohodě.
- Jo? - Jo.
Zdáš se v pohodě.
Jasně. Jo. Jsme v pohodě.
Nevypadáš v pohodě.
Rozhodně.
Můžeme to na chvíli ztišit?
Jak se vede? Jak to jde?
Jo. Je to super noc, ne?
- Stojí na stole. - Jo.
To byl ale rok.
A je divný myslet na to, že máme jít dál
a dospět a tak.
Poznáváte lidi
a doufáte, že s vámi zůstanou na dlouho. Je to šílený.
Někteří se možná uvidíme na vejšce, jiní ne.
Nechci, aby to pěkný skončilo.
A vy to určitě cítíte stejně.
Každopádně je konec roku a konec léta
a jaký by to byl konec, kdybych ho nevrátil na začátek?
Takže
bych rád pozval Clare, aby sem přišla.
Jo.
Všechno to začalo písničkou na Halloweenu.
Jak se máte?
Aidane.
Obsazeno.
Kámo.
- Není to, jak to vypadá. - Vypadá to, že líbáš mou ségru.
No, dostal jsi mě.
- Aidane… - Jen líbačka.
- To nic. - Líbačka?
Nevím, co na to říct.
Na všechno tohle.
Půjdeme.
Jo.
Co to mělo znamenat?
Snažím se udělat cokoli, abych nás zachránil.
Mrzí mě, žes čekal nemožný.
- Nemůžu za to. - Čekal nemožný?
Clare, z legrace jsme něco plácli,
a tys z toho udělala závaznou dohodu.
To nebyla legrace. Vím, že mi nevěříš, ale mluvila jsem vážně,
že na vejšku půjdu bez vztahu.
To bylo předtím, než jsme se zamilovali.
Někdy se věci mění.
Nakonec je z prologu celá kniha, Clare.
Jo. Nám se to povede.
Budeme to cítit stejně do konce života.
- Neublížíme si. - Už to začíná.
Nevydržíme to do konce života.
Dej se vyšetřit, proč čekáš vždycky jen ten nejhorší konec.
Aidane, ale to je… Aidane!
Není to nejhorší konec. Je nejrealističtější.
Neumíš být upřímný, ale já byla upřímná,
a tys mi ani neřekl o Berklee.
Co mám říct o Berklee? Naši mi nakonec dovolili se přihlásit,
ale podělal jsem přijímačky!
V životě jsem nezažil nic tak ponižujícího!
- To je pravda o Berklee. - Panebože.
Bože, Aidane, to je ten prd.
- Pořád je to ten prd. - O čem to mluvíš?
Nerealisticky očekáváš, že budeš pořád perfektní.
Proniká to do všeho.
- Nechci být perfektní. - Ale jo.
Berklee není jediná škola. Jsou tu stovky dalších.
Kdybys mi o tom řekl, možná jsem ti mohla pomoct.
- Ale je pozdě. - Ne, máš pravdu.
Máš pravdu. Existuje svět, kde bych se na to vykašlal
a šel do L. A. nebo New Yorku a snažil se prorazit
a nejspíš bych neuspěl? Jo, existuje.
A ty říkáš, že nejsem realista,
když jdu studovat blízko tebe, abychom zkusili udržet vztah.
Na to se nevymlouvej. Není to důvod…
Není to výmluva, když v nás věříš, když tě miluju.
A možná bys to cítila stejně, kdybys to dokázala říct.
Jak to myslíš?
Brnkačka. „Miluju tě.“ „Brnkačka.“
Máš ponětí, jak je hrozný někomu vyznat lásku
a slyšet od něj „brnkačka“? Co to vůbec je?
- Víš přesně, co to je. - Řekni to.
Řekni to.
Jo.
Takže je konec.
Tak jo.
Nastup.
Zlato.
Mám pocit, že nemůžu dýchat.
Mám srdce až v krku.
Dobře.
Vím, že jsi chtěla, abyste se s Aidanem rozešli bezbolestně,
ale tak to nechodí.
Ne, když je to láska.
Myslela jsem, že jsem opatrná.
Ty a táta…
Vzali jste se tak brzy
a prohádali se k rozchodu.
To jsem nechtěla.
Byla jsi tak nešťastná, mami.
Nejsem odborník na lásku,
to přiznávám,
ale jedno vím určitě.
Jde o to,
že vztah nemá šanci,
když začneš plánovat jeho konec, ještě než začne.
Nechci ztratit sebe samu.
Jestli je to ten pravý, tak ti to nedovolí.
POPRVÉ JSEM ZKAZILA ROZCHOD. PROMIŇ. SEJDEME SE JEŠTĚ?
Bála jsem se.
Bála jsem se do tebe zamilovat,
měla jsem strach, že když to udělám, nedokážu být zase sama za sebe.
Celý život se stěhuju
a vždycky jsem se soustředila na budoucnost
a představovala si, jaká bude.
Nikdy jsem neusilovala o přítomnost.
Pak jsme se potkali
a byly to nejlepší chvíle v životě.
Ale byla jsem vyděšená. Já…
Narušil jsi mi plán.
A teď tu stojím uprostřed noci na pláži a řečním,
protože už se toho nebojím.
Chci doplavat k tý bóji
a zažít naše poslední poprvé,
protože tě moc miluju.
Miluju tě.
Brnkačka.
Dělej.
Je to ledový. Možná to byl blbej nápad.
Promiň. Plav.
Jsme blízko.
Tohle nemusí být prolog.
Až na to, že je.
Máš pravdu.
Vždycky máš pravdu. To je otrava.
- Takže to fakt odložíš? - Jo.
Půjdu do L. A.
Víš, kde budeš bydlet a pracovat?
Děkuju
za to, žes mě postrčila.
Ty to dokážeš.
Tak jo.
- Co sis tam sbalila? Tělo? - Jo.
Budeš mi chybět.
Mám tě ráda.
Paní Nancy, sluší vám to.
Máte něco k jídlu?
Takže…
- Je to tady. - To… Jo.
Jo.
Nemusí to být „sbohem“ našeho loučení.
Ne.
Může to být „na shledanou“.
Na shledanou.
Pěkný plán.
Taky myslím.
Tak na shledanou.
Zvedni to.
NOVÁ PÍSNIČKA
CHTĚL JSEM SE S VÁMI PODĚLIT ODKAZ V BIU
Slyšela jsem písničku.
Je skvělá.
Ahoj, cizinko.
Myslím na tebe.
O prázdninách budu doma.
Je brzy na první ahoj?
Vrátila by ses domů,
kdybych ti řekl pravdu?
Protože nemůžu pustit
z hlavy myšlenku, kým
můžu být s tebou.
Ahoj.
PODLE KNIHY JENNIFER E. SMITHOVÉ
Překlad titulků: Markéta Demlová