Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I en kall värld började alla klockor frysa.
Solen kom och gick mellan snöstormar och vindbyar, som raderade alla samband.
I den här världen levde en eld,
och i denna eld hittade två älskare ett hem.
Katia och Maurice Krafft, förmodligen det vulkanolog-par i världen
som har observerat flest aktiva vulkaner.
FRÅN KATIA & MAURICE KRAFFTS DJUPA ARKIV
Jag önskar er en glad påsk med Maurice och Katia Krafft.
Hej.
MEDVERKANDE KATIA KRAFFT
Världens största vulkanolog är en liten kvinna som heter Katia Krafft.
OCH MAURICE KRAFFT
Ser du Stephane? De flesta vulkaner är på gränserna mellan plattorna.
ÄVEN MEDVERKANDE MAUNA LOA
ÄVEN MEDVERKANDE NYIRAGONGO
ÄVEN MEDVERKANDE KRAFLA
ÄVEN MEDVERKANDE ST. HELENS
ÄVEN MEDVERKANDE PITON DE LA FOURNAISE, UNA UNA OCH MÅNGA FLER
FILMAT AV KATIA & MAURICE KRAFFT
Det är väsentligt att ni ser dessa bilder
och lyfts bort på denna virvlande lava.
-Maurice? -Hej!
Hej grabben, hur mår du?
Okej.
Okej, vulkanen är redo och väntar på oss!
Ja.
Okej.
Katia?
Det här är Katia och det här är Maurice.
Året är 1991, 2:a juni. Imorgon kommer att bli deras sista dag.
De kommer att lämna efter sig prover.
Ord.
Hundratals timmars film.
Tusentals foton.
Och en miljon frågor.
När ni var ute på klipporna, vad pratade ni om?
Katia pratar bara om att äta. Det är det som intresserar henne!
Finns det många vulkanolog-par i världen?
Jag vet inte om det finns några andra.
Vulkanolog-par? Det är otroligt sällsynt.
Vulkanologer är människor som studerar aktiva vulkaner.
Jag tror inte det finns några andra. Eller vi kanske inte känner dem.
Jag skulle tycka synd om dem.
Det är svårt för vulkanologer att bo tillsammans. Det är vulkaniskt.
Vi får ofta utbrott!
Häromdagen sprang han upp till en aktiv kon.
-Mauna Loa. -Den höll på att kylas ner
så det formades sprickor på den lilla konen.
-Vad gör han? Han ramlade ner i ett hål. -Hon puttade ner mig!
De träffades för 19 år sedan.
År 1966.
Det finns ingen definitiv beskrivning av det här första mötet
och visuellt material från deras spirande romans är glest.
Det här fotot finns.
Och dessa ljuva ögonblick några år senare.
Delar av Katia och Maurice historia förblir förlorade i tiden.
Precis som i kärlek finns det mysterier.
Man faller hårt för det man känner till.
Hårdare för det man inte känner till.
I en historia träffas Katia och Maurice av en tillfällighet på en bänk
vid Universitetet i Strasbourg.
Haroun Tazieff, ni vet nog vem han är. Han har precis släppt en ny film.
I en annan träffas de vid en ny film av den kända vulkanologen Haroun Tazieff.
Den mest detaljerade beskrivningen är en blind dejt på ett kafé.
De förenas tack vare sina största kärlekar, Etna och Stromboli.
Katia, en rebell som skickades till en skola för besvärliga flickor
övertalade sina föräldrar att ta med henne till Italiens vulkaner.
Mitt första utbrott med lavaströmmar och utbrott var på Etna.
Denna värld med stenar och mineraler.
Det är väldigt vackert när lavan strömmar på kvällen.
Mitt första intryck av att se detta levande land
bekräftade vad jag hade föreställt mig och läst.
Jag åkte till Stromboli med min pappa när jag var sju och det fascinerade mig.
Jorden har alltid fascinerat mig. Vissa dagar levde jag i dinosauriernas era
och andra dagar var jag med trilobiterna. Jag var galen i det när jag var liten.
Maurice skulle återvända till Stromboli när han var 19 år,
och kände både extas och ensamhet.
Katia förstår denna ensamhet. Den är även hennes.
Hon växte upp bland Alsaces spillror efter kriget
och världen kändes för dem osäker och oviss.
De tar sin flykt till den naturliga världens mysterier.
PTERANODON-LAGER, DAKOTA, SANDSTEN, FLODBÄDD
De drömde, bara 20 kilometer från varandra.
ATLANTOSAURUS PERM
Vogesernas och Rhens förkastningslinjer skiftar omärkligt under dem.
I slutet av den här versionen stänger kaféet och det börjar regna.
De kommer aldrig lämna varandra.
Den 19 november 1967
släpper ett amerikanskt stridsflygplan två bomber
vid den sydvietnamesiska gränsen,
territoriet som en gång koloniserats som Franska Indokina.
En vecka senare går Katia och Maurice med i antikrigsdemonstrationer i Paris.
Nästa dag dyker de upp på förstasidan av L'Humanité.
Men mänsklig strävan efter makt börjar kännas fåfäng och absurd
jämfört med jordens kraft.
Både Katia och jag började studera vulkanologi
för vi var besvikna på mänskligheten.
Och eftersom en vulkan är större än människan kände vi att vi behövde det här.
Något bortom mänsklig förståelse.
Det är också den plattektoniska revolutionen,
och området för vulkanologi börjar ta form.
Upptäckten och bekräftelsen
av teorin om plattektonik och kontinentaldrift
är lika viktig som upptäckten av atomen för fysiken.
De slukar varje hypotes, varje myt.
Allt som har kunnat utrönas hittills ur jordens arkiv.
Sanningarna…
…fragmenten…
…frågorna.
De undrar vad som formar och omformar världen.
Dessa mysterier önskar de komma närmare.
Med sina stipendiepengar och en donerad bil
åker Katia och Maurice på jakt efter Islands vulkaner
tillsammans med sin vän Roland.
Katia är geokemisten, Maurice är geologen.
Ensamma kunde de bara drömma om vulkaner.
Tillsammans kan de nå dem.
Men bilen går sönder 27 gånger.
Och sedan krockar de.
Och Maurice hamnar i hetvatten.
Här är en skådespelare som läser Katias beskrivning.
Jag höll på att avsluta mina mätningar,
spår av vätesulfid och lite saltsyra.
Nöjd med mina resultat går jag bort till Maurice.
Vad tittar han på med så stort intresse?
Huden på hans högra fotled ser ut som den skalas av!
Ja. mitt högra ben brändes i het lera.
Hundrafyrtio grader, hett nog för mig! En vulkanologs dop.
Utan att bli avskräckta tillbringar de kommande somrar
med att studera sina gemensamma vänner Etna och Stromboli.
De tar även med sig mänskliga vänner.
L'Équipe Vulcain, kallar de sig för.
VULKANLAGET
Det är en känslig operation, provtagning av dessa gaser i flaskor.
Där är många motgångar.
Vi klättrar upp i byxor och går ner i kalsonger och trosor.
Katia och Maurice är ute efter grundämnenas märkliga alkemi,
kombinationen av mineraler, hetta, gas och tid som triggar ett utbrott.
Vad är det, undrar de, som gör att jordens hjärta slår?
Dess blodflöde?
De studerar, undersöker och undrar.
Katia och Maurice börjar lära sig hemligheter om jorden.
som få andra känner till.
Förståelse är kärlekens andra namn.
När man väl har sett ett utbrott så kan man inte leva utan det
för det är så grandiost, det är så starkt.
Känslan av att inte vara någonting alls. Att vara bland dessa otämjda element.
År 1970 gifter sig Katia och Maurice under en liten ceremoni i Alsace.
De har sin smekmånad på vulkanön Santorini.
vilket tros vara Atlantis hemliga läge.
KAFÉ BAR RESTAURANG HOTELL ATLANTIS
Katie och Maurice bestämmer sig för att inte skaffa barn.
"Från och med nu kommer livet att handla om vulkaner,
vulkaner, vulkaner," säger Maurice.
Nej, det här är inte en science-fiction film.
Det är två unga vulkanologer som dansar på kanten av en vulkan.
De är Katia och Maurice Krafft.
PÅ VÄG TILL ÄVENTYR
IDAG: MÄNNISKAN OCH VULKANER
En vulkanisk bomb? Vad är det?
En vulkanisk bomb är en sten utskjuten av en vulkan, ofta som lava.
Det enklaste är att visa dig en. En bomb från en vulkan.
Är den tung?
De kan väga några ton, men den här väger ett eller två kilo.
Hur som helst skulle det inte kännas bra om man fick den på huvudet.
Maurice Krafft, har vulkaner olika personligheter?
-Har du försökt att klassificera dem? -Vulkanklassificering borde förbjudas.
Man kan inte klassificera en vulkan De har alla olika personligheter.
Inte för att vara otrevlig,
men det är de gamla skäggen och akademikerna som klassificerar saker
och tvingar en hel generation att använda deras modeller.
Det finns ingen sanning i det.
Det är bättre att studera varje vulkan individuellt
och undvika kränkande klassificeringar.
Det är en produkt som selektivt saktar ner gaserna.
När en gasformig blandning kommer in i apparaten…
Det unga fältet vulkanologi har hittat två unga stjärnor.
Dessa exemplar ni tog med er är väldigt vackra
och väldigt färgglada för tittare med färg-TV.
Kameran älskar dem.
Och de älskar sina egna kameror också.
Fotografi är ett sätt att minnas, ett sätt att återbesöka
och att utöka deras tid med vulkaner.
-Filmar ni alla era expeditioner? -Ja, det är så vi observerar dem.
Då kan vi titta på bilderna igen och studera dem
för allt händer så fort när det är framför dig.
Det här fotot visar de paraboliska banorna
för vulkaniska bomber utskjutna från Stromboli.
Det här visar hur lava sträcks till glasull som kallas Peles hår.
Det är hjälper till att visualisera teorin om plattektonik.
Vulkanologi är observationsforskning.
Ju närmare de kommer, desto mer ser de.
Anses ni vara, "resande artistvulkanologer"?
Amerikanarna skulle kalla oss frilansare.
Men det stämmer att vi är som resande artister.
Vulkanlöpare.
Vi lever enligt jordens rytmer. Och jorden bestämmer vart vi ska härnäst.
Katia, tycker du att du lever ett alternativt liv?
För mig, absolut inte.
Men vissa kolleger tycker att vi är konstiga.
Ögonblicket en vulkan vaknar till blir dessa konstiga typer underrättade
av ett växande nätverk av lokala vänner och guider som hjälper dem
nå kratrarna så fort som möjligt.
Maurice och Katia ger sig ut på sin expedition till Nyiragongo,
en vulkan som är placerad mellan två divergerande plattor.
De guidas av vulkanolog-kollegan Jacques Durieux.
Man anländer vid vulkanen mun, sedan måste man gå
in i vulkanens mun.
Så man går ner.
Inte så högt, 300 meter. Men väldigt svåra stenar.
Alla slags fumaroler kom igenom, så det är inte stadigt.
Här slår Maurice och Katia läger för de kommande två veckorna.
Katia skrev senare,
"Vi funderar på att vi ligger vid kanten av avgrunden."
"Fenomenet, obevekligt, får oss att rysa."
Plötsligt störtar lavan ner tio meter på några sekunder.
Maurice säger att vi är galna som stannar här.
Och ändå…
stannar vi.
Nyfikenheten är större än rädslan.
Katia och Maurice kommer så småningom ur denna krater oskadda och uppmuntrade.
Vi kommer väldigt nära vulkaner. Det är inte svårt.
Den här typen, röda vulkaner, är vänliga.
I vulkanklassificerandets enorma universum
så kommer paret Krafft så småningom anamma två generella klasser.
Röd…
…och grå.
När folk föreställer sig lavaströmmar så är det de röda, de snälla.
Sedan har vi grå vulkaner, de som dödar, de explosiva.
Röda vulkaner som Nyiragongo formas när tektonikplattor dras isär
och vid hotspots på havsbotten.
Magma stiger och fyller igen gapen som har öppnats genom jordens rörelse
och skapar nytt land.
Röda vulkaner är basaltiska.
Översvallande.
Och upp mot 1200 grader Celsius heta.
Att dödas på en röd vulkan är väldigt svårt.
För en lavaström följer alltid en tunnel genom en dal, som en flod.
Vi vet vart den är på väg.
Det är inte farligare än att gå på en gata i Belgien eller nån annanstans.
Det är sant! Det handlar om kalkylerad risk.
Den är inte fantastisk. Jag brukar laga bättre.
Har ni blivit förnuftigare med tiden eller är det motsatsen?
-Vi har olika åsikter. -Är Katia förnuftigare?
Det finns dumma misstag som vi inte gör längre.
Som att rusa ner i kratrar
och inse senare vad som kunde ha hänt.
Så man kan säga att vi är förnuftigare nu.
Nej, du är det!
Katia och Maurice har olika åsikter.
Katia är som en fågel.
Maurice är som ett sjölejon.
Katia dras till detaljer, sakers sammanlänkning.
Maurice, det singulära, det storslagna.
Båda observerar världen, men på sina egna distinkta sätt.
Katia med sin stillbildskamera fångar en bild i taget.
Maurice jagar rörelse…
spelar in en mängd sekunder, 24 bildrutor i taget.
Han vill få varje bild för spektaklet kan försvinna.
Men det gör att han vandrar…
…och vandrar…
…och vandrar.
Katias största oro är att hon ska tappa honom ur sikte…
och aldrig se honom igen.
Det här är vukanologens fälla. Om marken kollapsar,
ramlar man ner i lava, det gnistrar till
och sedan är det över för vulkanologen.
Ett överraskande telegram kallar Katia och Maurice till Nyiragongo,
deras älskade vulkan som de träffade för fyra år sedan.
BRÅDSKANDE TELGRAM - 10 JANUARI 10.00
LAVASJÖ FRÅN NYIRAGONGO TÖMD ÖVER OMGIVNINGEN -
HOTAR STADEN GOMA - STOP.
Nyiragongo, som verkade så ofarlig, tömdes på några minuter
som ett badkar med ett hål, och spred död runt omkring sig.
Katia och Maurice visste att den här sortens förstörelse var möjlig.
Men det här är första gången de har upplevt det själva.
Lavaströmmarna rörde sig väldigt fort.
De hade nog en hastighet på 60 till 70 kilometer i timmen.
Och det här var på morgonen när många människor befann sig
på väg till marknaden.
Vi tror att runt 100 människor överraskades av lavaströmmen.
Väldigt ovanligt utbrott.
Det här är perfekta tryck av elefantkroppar.
Till och med snabeln och svansen är inpräglade i lavan.
Ingen forskning hade kunnat förbereda dem för denna chock.
Mytens språk känns istället träffande.
De är i djävulens kittel, portalen till helvetet.
Eller fångade bland vulkanens stridande andar,
enligt historierna från deras vänner i Goma.
Jag föreställer mig spektaklet av oss sett från ovan.
En löjlig rad med små myror som klättrar upp på den gigantiska bestens rygg
och säger med arrogans,
jag klättrar upp på dig för att förstå dig,
för att slita dina tusenåriga hemligheter från dig,
så att forskningen kan gå framåt!
Hur stor är människans ambition och fåfänga?
Vi försöker bevittna den här kraften
men det mänskliga ögat kan inte se geologisk tid.
Våra liv är bara en blinkning jämfört med en vulkans liv.
När det handlar om vetenskapliga upptäckter
som hur en vulkan fungerar, eller varför jorden är het
så är i princip allt ovisst. Vi vet nästan ingenting.
För Katia och Maurice,
så är det okända inte något att frukta. Det är något att gå mot.
Jag vill komma närmare, ner i vulkanens mage.
Den kommer döda mig en dag, men det oroar mig inte alls.
Det är inte så att jag flirtar med döden, men för tillfället
så oroar jag mig inte alls.
En fascination inför fara? Kanske.
Vid bara 52-års ålder…
INDONESIEN 1979
…så börjar en ung vulkan få ett utbrott.
Katia och Maurice jagar den.
År 1883 exploderade dess förälder, en vulkan som hette Krakatau.
Den skapade en tsunami så mäktig att den svepte in över
angränsande kustlinjer och dödade 36 417 människor.
Den ryckte även upp den här korallen från havsbotten
och parkerade ett kolonialt holländskt ångfartyg tre kilometer in på land.
Aska spred sig runt globen, intensifierade solnedgångar som fångade
forskare och konstnärers blickar, speciellt en norsk konstnär
som beskrev solnedgången som ett skrik.
Sedan kollapsade vulkanen ner i havet…
…för att resa sig igen som en nykomling som hette Anak Krakatau.
Precis när vi kom till stranden fick vulkanen ett utbrott.
Alla flydde och det var bara jag och Katia kvar på ön.
Var tredje eller fjärde minut inträffade fantastiska explosioner.
Det var bara vi två och dygnet runt
fick en av oss hålla utkik efter vulkanbomber.
De är röda, så på kvällen är det lätt att se deras flygbåge.
Vi kunde se om en bomb kom mot oss
och i sista sekund flyttade vi den som sov ur vägen.
Vi tvekar.
Tar vi oss närmre? Eller tar vi båten och flyr?
Vi bestämde oss för att fortsätta.
För det finns en njutning i att närma sig besten,
och inte veta om den kommer fånga dig.
Jag skulle inte kunna leva med någon
som inte delar kärleken för vulkaner.
Katia och Maurice måste vara helt synkade.
Om någon begår ett misstag kan det drabba dem båda.
Men Maurice kan inte utföra sitt arbete utan Katia.
Och det kan inte heller Katia utan Maurice.
Och tillsammans är de där för vulkanen
som är oberörd av deras hyllning.
Man måste ha tuffa nerver och inte lätt få panik.
Låt oss säga att min fru skadas.
Inte dödad, utan skadad. Det finns inget jag kan göra.
Jag är hos henne medan hon dör och jag kan inte göra något.
Det är fruktansvärt.
Katia och Maurice vet att dessa stenar kommer överleva dem.
De är inte religiösa.
"Vi är forskare", säger de.
"Vi har bara det här korta livet, sedan återvänder vi till jorden."
Med hennes korta liv drömmer Katia om att åldras
med vulkanen, att vända alla dess stenar.
Finns det någon dröm som ni inte har uppfyllt ännu?
Ja, det finns många. Alla utbrott vi inte har sett!
Maurice längtar efter att komma närmare elden, oavsett vad som behövs.
Han skrev en gång…
Man kanske behöver en särskild existensfilosofi
för att ge sig på dessa vulkanmonster. Min är elementär.
Jag föredrar ett intensivt, kort liv jämfört med ett monotont långt liv.
En kamikaze-existens i skönheten av vulkaniska saker.
Jag har en allvarlig plan som jag har haft sedan jag var barn,
att paddla i en lavaström i en kanot, bara runt 15 kilometer.
Om det är möjligt så gör vi det här i Hawaii
och jag ska göra allt i min makt för att det ska ske.
Kanoten kommer vara som en Geminikapsel
med ett titanlegeringsskikt och isolerande tegelstenar på botten.
En helikopter kommer att sänka ner kanoten i lavan
och vi kommer flyta ner längs floden till havet.
Maurice kläcker den här planen från ett annat båtäventyr
under deras första resa till Indonesien år 1971.
Här studerar de den största reserven av svavelsyra i världen.
Vi fick idén att segla på syrasjön.
Det var roande för mig eftersom ingen hade gjort det tidigare.
Katia var helt emot det. Hon är geokemist.
Michel Wolff och jag, kemisterna, vägrade att delta.
Vi var för medvetna om farorna. Det är trots allt koncentrerad syra!
Till slut var det geologerna, de som var omedvetna,
som gav sig ut på syrasjön.
Vi hade köpt en upplåsbar båt för 100 franc på en loppmarknad.
Det var en begagnad båt. Vi tänkte inta ta en ny.
Vi var inte helt galna.
Vi var inte oroliga.
Eller vi var det i början, men det var så spännande.
Jag har alltid gillat att göra det folk förbjöd mig att göra.
Plötsligt frätte syran sig igenom stålkabeln
och tog provflaskan till botten av sjön.
Det här uppdraget är över.
Motvind gör att de driver längre från stranden.
De tillbringar kommande tre timmar med att kämpa för att ta sig tillbaka.
Katia är vansinnig.
Jag vill inte vara filosofisk men det var Nietzsche som sa:
"En dåre är någon som har förlorat allt utom sitt förstånd."
Du gav dig ut på sjöns yta
för att studera dess komposition i en gummibåt?
Men lagets kemist, som vet vad syra är, vägrade att åka med.
Det var bara de tanklösa geologerna som åkte. Vi dricker innan vi ger oss ut!
Med tiden fastställer Maurice sig som legenden Maurice Krafft.
Du kallas för Vulkandjävulen.
Ja, jag har horn.
Det är det vackraste fenomenet, naturens största spektakel.
Det öppna havet, vid jämförelse, suger!
Och tillsammans har han och Katia blivit bra på att spela sig själva.
Hur många vulkaner har ni observerat under de senaste 20 åren?
Katia har sett 170 och jag har sett 150.
Hon har sett 20 mer än mig. Det är ett problem i vårt förhållande.
Folk säger att ni två är ganska vulkaniska!
Jag är inte en filmskapare. Jag är en vandrande vulkanolog
som tvingas göra filmer för att få vandra.
Oavsett vad Maurice säger, så tyder hans filmer på annat.
Till exempel, hur visar de att deras arbete är ansträngande?
Kanske så här?
Eller så här?
Hur visar de hur man blickar ner i avgrunden?
Kanske så här?
Hur visar de geologisk skala?
Med bilder som den här?
Men vad sägs om det här?
Varför fångades det här ögonblicket med deras ransonerade film?
Vad eller vem var det för?
Då och då måste Katia och Maurice återvända till Alsace
för att förvandla sina foton och filmer till böcker och filmer.
Här är de invånare i den mänskliga världen.
Där, det börjar!
När jag inte kan åka och se vulkaner så längtar jag efter dem.
Så, jag tillverkar små vulkaner hemma.
Om du frågar, "Är du lycklig?" Då säger jag, "Naturligtvis inte."
För den här världen är inte välgjord.
Om jag kunde äta stenar,
så skulle jag stanna på vulkanerna och aldrig komma ner.
Vi ser inte längre världen med all dess medelmåttighet.
Jag vill alltid vara på kratrar och bara själviskt begrunda dem.
För att kunna ta sig hem till vulkanerna så måste de betala räkningarna.
Katia katalogiserar deras bilder,
skriver böckerna och hanterar logistiken.
Maurice tar föreläsningstouren, uppträder i media
och försöker förgäves att planera sin lava-kanotresa.
Jag vill flyta nerför en smält lavaström. Katia vill inte det.
Hon ska ta det sista fotot på mig när jag ger mig iväg.
Han redigerar även deras filmer.
På en vulkan kan människan mäta sig själv mot ett hinder
och på samma gång få den inre vishet
som behövs i en problemfylld värld.
Medan vi beundrar dessa bilder
är det trettio vulkaner som har utbrott världen runt. De väntar på er.
Bollen är inne…
VULKAN
Fara.
Fara…
Borta i Förenta Staterna tar vulkanolog Harry Glicken
det här fotot på Mount St. Helens den 17 maj 1980.
Det som följer är några av de mest välkända bilderna
av det som kommer hända här imorgon,
med början åtta timmar, 32 minuter, 11.4 sekunder Pacific Daylight Time.
Nu har vi ett utbrott härnere. Vi har en mängd som kommer ut.
Okej, vi har det, grabbar. Hela nordvästra sektionen.
Vancouver! Det händer!
Mina herrar, husvagnen och bilen som är parkerade
söder om mig är täckta.
Det kommer ta mig också.
Femtiotre kilometer öster om Mount Adams
tog en vandrare dessa foton.
Femtiosex kilometer mot nordväst togs denna bild.
Någonstans längre bort spelade en 8-millimeters filmkamera in det här.
Men Maurice och Katia
varken filmade eller fotograferade utbrottet
för de kunde inte se eller höra det.
Jag sätter på TV:n och ser en reporter
som pratar om en stor explosion vid St. Helens.
Jag säger till Katia, "Titta, vi missade explosionen, det är ofattbart!"
Jag var på ett fruktansvärt humör.
Medan askan lägger sig i området så börjar Katia och Maurice närma sig.
Katia och Maurice kommer att tillbringa tre månader bland askan,
med att övervaka, fotografera och studera denna kraft.
och sakta men säkert kommer de och deras forskarkollegor
få fram en klarare bild av händelsen med siffror som 2.8,
antalet kubikkilometer land som kastats av berget.
Tjugofemtusen, utbrottets kraft mätt i atombomber som den USA släppte
över Hiroshima.
Femtiosju, den officiella mänskliga dödssiffran.
Vid något tillfälle kommer de hitta David Johnstons smälta band.
En av de två vulkanologer som dödades på Mount St. Helens
var en vän sedan länge vid namn David Johnston.
Han var tio kilometer norr om vulkanen.
Han fångades av explosionen.
Han hade bara tid att säga på radion, "Vancouver, det händer!"
Och vi hittade aldrig den stackars mannen. Han blev helt bortblåst av explosionen.
Och varför var han på ett sånt farligt ställe?
Vi förväntade oss att explosionen skulle inträffa på den norra sidan av vulkanen
men vi trodde inte att den skulle nå längre än sju till åtta kilometer.
Och den nådde 30 kilometer.
Vad de än upptäcker efter explosionen
så kommer de inte närmare förstå
hur man gör de mest kritiska mätningarna före explosionen.
Vi vet inte hur man kan förutspå ett utbrotts intensitet,
och det som kallas för "utlösaren",
ögonblicket när utbrottet verkligen startar,
det exakta ögonblicket när magman blir instabil.
Vi kan inte mäta det. Helt plötsligt startar det bara.
Från detta ögonblick kommer de att ägna sina liv åt denna typ av vulkan.
Den grå vulkanen. Mördarvulkanen.
De intresserar mig mer för de är mindre kända,
farligare och svårare att ta sig till.
De är som bomber vars stubin är tänd, men vi vet inte hur lång stubinen är.
Det finns ask-plymer som stiger 30 eller 40 kilometer högt
och pyroklastiska överspänningar som rör sig i 1000 kilometer i timmen
och förstör allt upp till 40 kilometer bort på sekunder.
Grå vulkaner kanske är mördare,
men deras aska ger den bördigaste marken i världen
som vi ser på denna enorma kålrot.
Till skillnad från röda vulkaner, som formas när plattor dras isär,
så formas grå när plattor kolliderar, vilket gör att spänning och hetta
växer och växer till en katastrofal utlösning.
Några välkända fall av såna utbrott inkluderar Vesuvius år 79,
Tambora år 1815 och Pelée år 1902.
Här är en relativt liten, Galunggung, år 1982.
Och här är Una-Una år 1983.
Av 350 vulkanologer i världen, finns det bara 50, och jag är en av dem,
som specialiserar sig på explosiva vulkaner, de grå, de som dödar.
APRIL MAJ JUNI
JULI AUGUSTI SEPTEMBER
Före varje vulkanutbrott,
så börjar vulkanen skaka, som en sjuk person.
Jorden skakar på grund av den stigande magman.
Den svullnar också, som om en böld formas.
Backarna blir brantare, kratrarna blir större.
Och vulkanens andedräkt förändras också. Den luktar illa.
Kompositionen av vulkanens gaser förändras,
och dess temperatur går upp, som om den har feber.
Det kan finnas tecken före ett utbrott
men inget är säkert. Det går inte att lista ut exakt timing.
Och timing är allt i den mänskliga världen.
År 1884 fastställdes tiden av maskiner istället för jordens vilda rytmer.
Inte längre mätt av solen, månen och stjärnorna,
förlitade den sig på tillverkade intervaller för att koordinera tågvagnar
som transporterade mineraler som hade slitits från jorden.
NOLLMERIDIANEN ÖST LONGITUD VÄST LONGITUD
Accepterad av det brittiska imperiet, kartlade denna nya järnvägstid
snart hela globen.
Men en vulkan kan inte schemaläggas.
Man känner aldrig till längden på stubinen.
Är det så att en vulkanolog som beger sig till en utbrottsplats
spelar en slags rysk roulett?
Så länge han bara riskerar sitt eget liv, så är det okej.
Men när myndigheterna frågar honom vad de ska göra,
så säger jag om ni är osäkra, evakuera.
Det här är en karta över Nevado del Ruiz, en grå vulkan i Colombias andiska område.
Den visar hotet om den får ett utbrott. Och det kommer nog ske,
som colombianska geoforskare har kommunicerat i sina rapporter.
Den här, överlämnad 7 oktober 1985,
påpekar att det finns en 100 procents sannolikhet för lerflöden,
med stor fara för Armero och närliggande städer.
Katia och Maurice är del av kören
som begär varningssystem och evakueringsplaner.
De vet vad som kommer hända.
Men beslutsfattarna tycker att dessa planer är för kostsamma.
Den 14 november 1985 cirkulerar dessa bilder runt världen.
Vulkanen fick ett utbrott dagen innan
och lerflöden svalde byarna sent på kvällen, medan invånarna sov.
Katia anländer medan Maurice är på en föreläsningstur i Frankrike,
där han marknadsför sin senaste film.
Den officiella dödssiffran stiger till 22 000…
och sedan 23 000.
Enligt en del rapporter är siffran 25 000.
Den exakta siffran är okänd.
Överlevande berättade senare.
Jag tittade upp mot berget och såg så mycket lera.
Och sedan var den på mig och täckte mig.
Folk sprang runt gråtande.
Min fru sveptes bort, min fru sveptes bort.
Jag är den enda som är kvar.
Vi hittade delar av armar, fötter och huvuden.
Vi hittade inte familjen som vi letade efter.
Katia längtar efter Maurice som troligtvis ger en föreläsning
just nu om vulkaners kreativa krafter.
För första gången ifrågasätter hon sitt livs syfte.
Det är svårast när den här sortens problem uppstår,
förstörda byar, katastrofdrabbade människor.
Då skäms vi för att kalla oss vulkanologer.
På 1700- och 1800-talen inträffade stora katastrofer
med många offer, oftast på grund av brist på information.
Men hur är det här möjligt på 1900-talet när alla visste?
Det var som en klump i halsen.
I Ruiz, Colombia dog 22 000 den 13:e november 1985,
bara för att myndigheterna inte trodde på vulkanologerna.
Katia och Maurice hade tillbringat livet med att dokumentera jordens hjärtslag,
hur blodet flödar.
Nu känner de hur deras egna mänskliga hjärtan slår och brister.
För länge sedan sa Maurice,
Jag har svårt att förstå mig på människor. Jag menar, jag är en.
Jag är inte ständigt på flykt från dem.
Men jag tror att genom att bo på vulkaner, borta från människor,
så kommer jag nog älska människor till slut.
Vulkaner måste förstöra för att skapa…
men måste denna bångstyriga cirkel ta människoliv?
Vulkaner är det vackraste som finns i naturen, men de dödar.
Men det är en av mina drömmar att vulkaner inte längre dödar.
I Armero kom dessa hemska lerskred ner och dödade 25 000 människor.
Vi hade kunnat undvika det om vi lärde folk hur man evakuerar.
Tekniska rapporter betyder inget för folk som inte känner till vulkaner.
Så vi tänkte att vi skulle göra filmprogram istället.
Om vi visar en regering bilder på offren, skadorna, farorna,
så kanske de tror på oss, vi kanske kan övertala dem.
Katia och Maurice gav sig iväg för att leta rätt på de ovanligaste,
dödligaste krafterna för en ny film angående vulkanfaror.
Det tog dem ett helt år att få de här bilderna
på Alaskas Mount Augustine.
Vi visste att det var farligt på grund av typen av pyroklastiska flöden.
Men för första gången kom vi väldigt nära, ungefär 50 meter bort.
Man är bara en fluga i en kastrull med mjölk som kokar över.
Det var ett helt tyst fenomen.
Det var inte så skrämmande att se.
Vi var fascinerade, som en magnet som kommer närmare och närmare,
och sa, "Vi är helt galna!"
Det var ett enastående ögonblick för oss, så vi sa, vi riskerar det!
Kameran skakar som om den telegraferar om de ska stanna eller fly.
Kanske för att deras kollega, Juergen Kienle
är på väg att dra bort dem från det brinnande askmolnet
i sista sekund.
Om flera år, kommer deras dödsruna citera detta
som det ögonblick då Katia och Maurice insisterade på att riskerna
alltid skulle minimeras…
…men att den här sortens närbildsstudie var nödvändig.
Maurice sa en gång,
"Se hur små vi människor är mot denna vulkankraft.
Det enda som kommer återstå av vår passage är att vi kan skriva,
berätta historier och filma."
När man kan dö när som helst…
…vad lämnar man efter sig?
Jag har sett så många vackra saker.
Jag känner mig som jag är över 100 år med allt jag har upplevt.
Så ärligt talat, dör jag utan rädsla.
Jag skulle göra vad som helst för att fortsätta leva så här.
Vi gör allt tillsammans, Maurice och jag. Vi kan inte arbeta utan varandra.
Jag tycker om när han går framför mig. Eftersom han är dubbelt så tung,
så vet jag att vart han än går kan jag också gå.
Jag följer honom för om han ska dö så vill jag hellre vara med honom.
Ibland går jag först.
En mängd krafter kolliderar inuti planeten genom geologins enorma tid
för att utlösa ett ögonblick, ett utbrott, som för alltid omformar jorden.
Och genom mänsklighetens två miljoner år
föds två små människor på samma plats, på samma gång,
och de älskar samma sak.
Och den kärleken förde oss närmare jorden.
Hej Toto, det är Maurice. Vi ska till Japan för ett utbrott.
Klockan är tolv på tisdag, vi är på flygplatsen.
Det är ett utbrott på Unzen som verkligen intresserar mig.
Vi kom hem igår från Martinique. Vi funderar på att komma till Paris,
men vi flyger till Japan idag. Okej, ha det så bra, hejdå.
Den 3 juni 1991,
Mount Unzen börjar vakna efter att ha slumrat i 200 år.
Berget har varit oroligt sedan i maj,
men idag kommer något att förändras inuti jorden.
Vi hoppas alltid, men vi kan inte vara säkra, och vi vet ingenting.
Det finns stora block på toppen och de måste komma ner, men när?
Strax efter klockan 16.00 börjar det regna.
Aska blåser i en nordanvind.
Något verkar annorlunda en här gången.
Dimman skymmer deras sikt, så Katia och Maurice går närmare
med sin vän Harry Glicken, för att få bättre bilder.
En journalist som övergav sin kamera fångade de här bilderna.
Och sedan har vi det här ögonblicket precis före explosionen.
Det sista kända fotot av Katia och Maurice tillsammans.
Japanska tjänstemän gav Katia och Maurices vän Yves det här fotot.
Deras urnor som vilar i Shimabara Temple
vid Mount Unzens fot.
Nära platsen för utflödet indikerar märkena på marken
att Katia och Maurice stod bredvid varandra.
Två saker hittades. En kamera och en klocka,
dess visare för evigt frysta i tiden klockan 16.18.
Strax över Östkinesiska havet, skakar Mount Pinatubo.
Om en vecka kommer det explodera i det mest spektakulära
vulkanutbrott Filippinerna någonsin har upplevt.
Femtioåttatusen människor kommer att evakueras.
Tjänstemännen tog varningstecknen på allvar, tack vare Katia
och Maurices film om att förstå sig på vulkaner.
På andra sidan världen, nära gränsen mellan Frankrike och Tyskland
förflyttas Vogesernas och Rhens förkastningslinjer
omärkligt under en sovande jord.
Jag, Katia och vulkanerna, det är en kärlekshistoria.
Det som är säkert är att vi inte kan tänka oss att leva på något annat sätt.
DEDIKERAD TILL DE 43 PERSONER SOM OMKOM PÅ MT. UNZEN 3 JUNI 1991.
Undertexter: Gunilla Jenkins