Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Знаєте, у моєму житті
було багато щастя від допомоги людям.
Тож я думав, мені буде корисно
стати медбратом.
Я почав працювати в нічні зміни.
Мені ставало…
не по собі.
Наче…
я не міг дивитися, як людям боляче.
Тоді єдине, що я міг…
це припиняти їхні страждання.
Я не міг зупинитися.
Шокуючі новини з Нью-Джерсі.
Місто сколихнули ці одкровення.
Медбрат убивав пацієнтів у лікарні.
…в окрузі Сомерсет.
Можливо, це найбільший серійний убивця в історії США.
БЕРЕЗЕНЬ 2003 РОКУ
Я була самотньою матір'ю
і почала працювати в Сомерсеті медсестрою інтенсивної терапії.
Я завозила своїх двох дочок у школу та їхала в Нью-Джерсі.
СОМЕРВІЛЛ НЬЮ-ДЖЕРСІ
Це було чудове містечко.
Лікарня була серцем громади.
Я була молодою, енергійною, переймалася трохи занадто.
Одна зі старших медсестер заборонила мені пити каву.
Емі була особливою.
З нею завжди було приємно працювати.
Мені подобалося в інтенсивній терапії.
Подобалося почуватися наче захисницею пацієнтів.
І я збиралася робити все можливе, щоб допомагати їм одужувати.
Ми маємо справу зі смертю.
Ми буквально стоїмо перед обличчям небезпеки.
Це дуже хитке місце.
Тож доводиться покладатися одне на одного.
І Чарлі був найкращим партнером.
Я обожнювала працювати з ним.
Він був чудовим медбратом,
завжди вмів розвеселити мене.
Більшість часу ми працювали втрьох.
Нову крапельницю.
Нас називали «три мушкетери».
Ми добре попрацювали разом.
Чарлі.
ЧАРЛЬЗ МЕДБРАТ
ЛЮБИТЬ ТЕХНОЛОГІЇ… І НЕ ТІЛЬКИ.
Коли це вийшло, я назвала його обличчям Сомерсета,
чим він і був.
Усі бачили цей флаєр.
Усі пов'язували медичний центр Сомерсета із Чарльзом Калленом.
У нього була дивакувата посмішка,
і навіть по цьому фото було видно,
що він дуже пишається, що в нього просять фото
і цікавляться його думкою.
Мені завжди здавалося, що він був хлопцем, якого цькували.
Така в нього була аура.
І я завжди хотіла його захистити.
Мій брат Флоріан завжди хотів бути священником.
Можливо, люди думали, що він сором'язливий,
але коли йшлося про його переконання,
він був дуже пристрасним.
Він був не лише братом, а й другом.
Якось він подзвонив мені о другій ночі.
Сказав, що йому важко дихати.
Кажу, гаразд, зустрінемося в лікарні.
Він поїхав у Сомерсет.
Його оглянув доктор у приймальному покої.
Йому ставало неймовірно важко дихати.
Лікарі сказали, потрібна інтубація.
Я пам'ятаю преподобного Ґолла, бо він провів там немало часу.
І його сестра
завжди була біля його ліжка.
Лікар сказав: «Він пережив ніч.
Хай побуде тут якийсь час. Ми обережно-оптимістичні.
Схоже, йому краще.
Він стабільний».
Пам'ятаю, я була з ним і сказала: «Флоріане, я піду».
І він наче підтягнувся. Ніби він мене почув.
Преподобний Ґолл починав одужувати.
Його перевезли
з інтенсивної терапії до кардіологічного відділення.
Я була шокована, коли почула,
що він помер від нападу,
бо він уже одужував.
ТОКСИКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР НЬЮАРК, НЬЮ-ДЖЕРСІ
Дякуємо, що подзвонили в токсикологію Нью-Джерсі.
Лишайтеся на лінії. Скоро вас з'єднають з токсикологом.
Токсикологія, чим можу допомогти?
Вітаю, я з медичного центру Сомерсета.
Ми намагаємося розібратися з токсичністю, що виникла в пацієнта.
Нам у токсикологію подзвонила медсестра й запитала про дигоксин.
ДИГОКСИН
Дигоксином лікують серцеву недостатність.
Він посилює скорочення.
Робить їх міцнішими.
Але коли його рівень сильно підвищується, серцебиття сповільнюється.
І ти помираєш.
Вона каже, у неї пацієнт,
якому вже два дні не давали дигоксин,
але його рівень зростає.
Я кажу: «Так не буває».
Це було 16-го.
А 23-го у тому самому відділенні знов було отруєння дигоксином.
-У тому ж відділенні? -Так.
Можливо, це помилка лабораторії.
Пацієнт помер.
Питаю: «Ще щось дивне відбувається?
Є пацієнти з низьким рівнем цукру?» Ми це кличемо гіпоглікемією.
Не для запису, до цього в лікарні були двоє пацієнтів
з дуже дивною гіпоглікемією.
І ми почали панікувати.
Я передаю це вам.
Тут потрібне розслідування.
ДВА ДНІ ПО ТОМУ
У медичному центрі Сомерсета безпека пацієнтів на першому місці.
Мені потрібна Ненсі.
Мене цікавить результат. Що ви вирішили робити?
Адміністрація зайнялася розслідуванням.
Вони залучили адвокатів.
Мене попросили поки що не розмовляти з іншими агенціями.
То ви не знаєте, чи передали це в поліцію?
Ні, цього я не знаю.
І я вже сказав більше, ніж було варто.
І потім тиша. Ми не чули взагалі нічого.
ТРИ МІСЯЦІ ПО ТОМУ
У п'ятницю, 3 жовтня,
мені дзвонить окружний прокурор Сомерсета
з приводу смерті в Медичному центрі Сомерсета.
Моїм черговим детективом був Денні Болдвін.
Денні був новеньким на цій посаді і в нашому відділку.
Я був новеньким, і це тиснуло.
Я хотів виконати роботу добре й показати, що я заслуговую на посаду.
Нас не запросили на зустріч — нам наказали на неї прийти.
Я відчув напруження. І зрозумів, що сиджу
поруч з високопоставленими працівниками медичного центру.
Адміністрація разом з юристами
розслідували смерті кількох пацієнтів.
Мері Ланд, ризик-менеджерка,
на даному етапі була нашим контактом
у цій справі.
Медичний центр Сомерсета провів внутрішнє розслідування
тих інцидентів, у яких пацієнти закладу
мали аномальні лабораторні результати.
Перші два випадки — низький рівень цукру.
Наступні два — підвищений рівень дигоксину.
ДИГОКСИН ОТРУЙНИЙ КАРДІОТОНІЧНИЙ СТЕРОЇД
ФЛОРІАН ҐОЛЛ, ПОМЕРЛИЙ
Тож за нашим проханням вони провели внутрішнє розслідування.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 01
Наступного дня, після отримання звіту з внутрішнього розслідування,
я очікував якоїсь інформації.
Але це був документ, написаний адвокатом.
Він був дуже короткий.
Вони не розкрили жодних підозрілих дій.
Згадувалося про медбрата, Чарльза Каллена,
але не було нічого про порушення правил чи щось подібне.
МИ ДІЙШЛИ ЗГОДИ, ЩО НЕ БУЛО НІЧОГО ПІДОЗРІЛОГО,
ЩО ВИМАГАЛО БИ ВТРУЧАННЯ ПОЛІЦІЇ.
Але ми провели стандартну перевірку.
Виявили два арешти.
Водіння нетверезим у 1980-х і незаконне проникнення.
Я звернувся до поліції Палмера,
щоб отримати додаткову інформацію.
Говорячи по телефону, я чув, як службовець на тлі
наче переглядав шухляди з документами.
І виявилось, що до звіту
був прикріплений стікер.
На ньому було вказано, що за кілька місяців до того
поліція штату Пенсільванія
робила практично такий самий запит… про Каллена.
Там було ім'я і телефон детектива поліції Пенсільванії.
Я зв'язався з поліцією Пенсільванії, з детективом Іґаном,
і той повідомив мені, що збирав інформацію про Чарльза Каллена
у справі накопичення ліків у лікарні святого Луки.
ЛІКАРНЯ СВЯТОГО ЛУКИ
У нашій роботі навчаєшся розуміти, що на все є своя причина.
Якби це не було прикріплено до справи…
вона б так не спалахнула.
Якщо Каллен справді був причетний…
він досі мав доступ до пацієнтів.
Час працює проти нас.
Коли Каллен став нашою основною ціллю…
ми з Денні почали опитувати його близьких.
Ми опитували членів родини.
Дізналися, що Чарльз Каллен був дуже розумною людиною.
Люблячим, турботливим батьком.
Ці люди не знали обсягів нашого розслідування,
і тому не виглядали здивованими, що ми приходимо й розпитуємо про нього.
Мені ніколи не подобалося бути собою.
Коли померла моя матір…
я це пережив не дуже добре.
У той час мати була єдиною людиною,
яка утримувала рівновагу між тим, що коїлося в домі…
і мною.
Коли її не стало,
я…
почувався дуже…
незахищеним.
ШКОЛА МЕДСЕСТЕР В ЛІКАРНІ МАУНТЕНСАЙД ЧАРЛЬЗ КАЛЛЕН
У червні 87-го року я закінчив школу медсестер.
Я думав, це єдине, що я зможу робити.
Мені здавалося, що я допомагаю людям.
Пам'ятаю, я була на посту медсестер.
Перевіряю свій пульс і думаю: «Бляха».
Близько 180.
Чарлі мене побачив.
Спитав, чи все в мене гаразд.
Я почала непритомніти.
Він відвів мене в одну з палат, усадив на стілець
і спитав: «Що відбувається?»
Я йому пояснила,
що зі мною таке.
Коли я працювала в Сомерсеті, мене діагностували кардіоміопатію.
Відчувалося так, наче моє серце вистрибне з грудей.
Ліки не допомагали,
і це захворювання могло бути смертельним.
Прогноз щодо мене не був оптимістичним.
Я не знала, скільки мені лишилося часу з доньками.
Але я не хотіла, щоб знали, що я настільки хвора.
Мене непокоїло, що я не зможу оплачувати свої рахунки,
не зможу мати страхування.
Єдиний спосіб
мати страхування — це через роботу.
Я довірила Чарлі цю таємницю,
хоч і знала, що це може коштувати мені всього.
Він каже: «Тебе треба в реанімацію». — А я: «Не можу!
У мене сьогодні три пацієнти. У жодному разі».
Тож він сказав: «Будь тут».
Повернувшись…
він розкрив свою долоню, і там був кардізем.
Я його взяла.
Я не замислювалася, де він узяв цей препарат.
Тієї ночі він не тільки подбав про моїх пацієнтів,
а й заповнив усю мою документацію.
Він нікому не розповів.
І це був не єдиний раз, коли він про мене дбав.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 09
Поговоривши з Іґаном,
я дізнався, що Каллен працював у кількох лікарнях,
і ми з Тімом почали з'ясовувати хронологію кар'єри Чарльза Каллена.
Я дістав резюме Чарльза Каллена,
щоб відстежити кожен заклад, де він працював.
Дев'ять лікарень і один будинок престарілих.
Ми опитували людей, що мали зв'язок із Чарльзом Калленом.
Дізналися, що він знущався над тваринами родини, над собаками,
і був один випадок, коли він отруїв тварину,
яку тримала його родина.
Також згадували інцидент у лікарні Воррена.
Поки інформації був мінімум…
ТРАВ. 1991 — ВЕР. 1994 ЛІКАРНЯ ВОРРЕНА
…саме завдяки тій зачіпці
ми звернулися в прокуратуру округу Воррен
і дізналися про їхню справу.
ЗЛОЧИН: ПІДОЗРІЛА СМЕРТЬ
Мене звати Шерон Джонс,
я племінниця Гелен Дін і кузина Ларрі Діна.
Вона мені була як матір.
А ми з Ларрі були як брат і сестра.
Ця кімната — це бібліотека Ларрі.
Тут його книги, його трубки.
Ларрі був дуже близький з матір'ю. Неймовірно близький. Дружини він не мав.
Мати була для нього всім, цілим його світом.
Гелен пішла в лікарню Воррена на процедуру,
і перед випискою
почувалася добре.
Її планували відправити до реабілітаційного центру в Ковентрі,
а потім додому.
Ларрі був у матері,
коли зайшов медбрат
і попросив покинути кімнату.
Медбрат завісив її шторою.
Ларрі стоїть біля поста медсестер і чує її зойк.
Він заходить у палату —
медбрат тим часом вибіг —
і питає маму, що сталося.
Та каже: «Він штрикнув мене голкою».
Ларрі завжди носить швейцарський ніж,
тож він дістав його, відкрив лупу й подивився.
На правому стегні спереду був слід від уколу.
Пізніше того дня її перевозили машиною швидкої,
і Ларрі заїхав додому взяти її капці.
Не встиг він зайти, як задзвонив телефон.
Дзвонили з центру в Ковентрі —
його мати померла
десь через п'ять хвилин після прибуття.
Мій кузен того дня звернувся до прокуратури,
щоб повідомити про вбивство його матері.
І Ларрі знав усім серцем і душею,
що той чоловік у її палаті,
якого вона впізнала перед смертю,
дав їй смертельну дозу…
Провели тести на токсикологію.
Перевіряли на всі можливі наркотики, окрім одного.
Дигоксин.
СОМЕРСЕТ ПІДОЗРІЛА СМЕРТЬ
ФЛОРІАН ҐОЛЛ, 68
КІЛЬКА ІНШИХ ВИПАДКІВ НЕПОЯСНИМИХ АНАЛІЗІВ
ВОРРЕН ПІДОЗРІЛА СМЕРТЬ
ГЕЛЕН ДІН, 91
Розслідування Воррена було закрито.
Підозри були,
але не було доказів кримінальної справи.
Каллену дозволили рухатися далі.
Ми дізналися, що після розслідування у Воррені
Каллен здався у психіатричний заклад.
КОМУ: ЧАРЛЬЗ КАЛЛЕН
Я дуже хотів
припинити працювати медбратом
після лікарні Воррена.
Але мені сказали, що я не виконую свої батьківські обов'язки.
Що я маю продовжувати підтримувати дітей.
Я знав, що, опинившись у цих ситуаціях,
я відчуватиму потребу…
Припиняти страждання.
Я не знав,
як це сказати.
Що відбувалося, що я відчував, що робив.
ЛІКАРІ ДІЙШЛИ ЗГОДИ, ЩО НЕМАЄ ПРИЧИН
УСУВАТИ ЙОГО З ПОСАДИ МЕДБРАТА У ВАШІЙ ЛІКАРНІ
ПІСЛЯ ЙОГО ВИПИСКИ.
Більшість з нас починають життя в лікарні,
більшість з нас ідуть з життя в лікарні, і ми їх відвідуємо між тим.
Вони універсальні.
Але здебільшого персонал лікарень,
і особливо медсестри,
вважається чимось взаємозамінним.
Кадрові агенції часто заповнюють місця.
Постійно прибувають нові люди.
Вони приходять і йдуть, тимчасовість — це норма.
Приватні медичні заклади, комерційні установи —
це ідеальне середовище для Чарлі Каллена.
Ти стаєш невидимим,
і для багатьох він був людиною без обличчя.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 17
Думка, що медбрат може вбивати пацієнтів, дуже непокоїла,
але навіть попри те, що минуле Каллена — темна річ,
ми знали, що прокурор не підпише ордер на арешт
лише на основі чуток.
Він становив небезпеку для суспільства.
Нас бентежило те, що він досі працював у медичному центрі Сомерсета,
поки ми збирали інформацію для арешту.
Ми з Донною помічали,
що наша лабораторія працювала аби як.
Я чула, як інші медсестри дзвонили
й казали: «Так, сьогодні в мене цукор знову 22».
Ми думали, щось не так з лабораторією.
А коли ми в чомусь не були впевнені,
ішли до Чарлі й питали його.
Він знав такі ліки, про які я і не чула.
Мабуть, йому подобалося розбиратися, як діють ліки.
Я використовував дигоксин, бо…
він спрацьовував…
через кілька годин.
Медсестри, з якими я працював…
не знали, що відбувається.
Хотів би я,
щоб мене зупинили багато років тому.
Я думав, що зупинять.
Нам потрібна була справа.
Медичні вбивства — це важка річ.
Їх складно доводити.
Не було свідків, не було камер,
і не було жодних збережених місць злочину.
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР СОМЕРСЕТА МЕРІ ЛАНД
Я відвідав Мері Ланд, ризик-менеджерку медцентру Сомерсета.
Спитав, чи є ще документи.
Вона сказала, що віддала нам усе.
Коли ми повернулися в лікарню Воррена дізнатися, чи лишилися записи,
в які ми могли зануритися, документи були знищені.
Це був глухий кут.
МЕТОД ЗНИЩЕННЯ: ПОДРІБНЕННЯ
Ми борсалися, як риба на мілині.
Мій стрес помічали близькі,
та й просто люди навколо мене.
Ми відчайдушно прагнули прориву у справі.
Потребувалася допомога. Допомога ззовні.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 20
ТОКСИКОЛОГІЧНИЙ ЦЕНТР НЬЮАРК
Токсикологія Нью-Джерсі.
Лишайтеся на лінії. Скоро вас з'єднають зі спеціалістом.
Токсикологія, чим можу допомогти?
Надійшов дзвінок, це був детектив з окружної прокуратури Сомерсета,
і він питав про дигоксин.
Кажу: «Ви дзвоните щодо медцентру Сомерсета?»
Абсолютна тиша на тому кінці,
і потім детектив питає: «Що ви сказали?»
Кажу: «Ми їм давно кажемо, що в них працює вбивця».
Він каже: «Я буду у вас за 15 хвилин».
Брюс сказав: «Чорт, ми знали!
І намагалися когось залучити».
Вони спитали: «Ви з нами говоритимете?»
Брюс зв'язався зі мною і спитав: «Поговорите з ними?»
Кажу: «Аякже!»
Ми зайшли в кабінет доктора Маркуса,
і щойно він привітався, поставив наступне питання:
«Чому ви так довго? Ви мали прийти ще кілька місяців тому».
У нього був запис телефонних розмов з лікарнею.
-Хто говорить? -Доброго ранку.
Вітаю, це Брюс?
-Так. -Вітаю, Брюсе. Це Мері Ланд.
Вітаю. Доктор Маркус зараз приєднається.
Коли ми з Тімом слухали записи, нам стало очевидно,
що в лікарні нам розповідали не все.
Він тут.
Докторе Маркус, можете резюмувати, про що ви говорили з Ненсі?
Доктор Маркус спілкувався з лікарнею кілька місяців тому.
Якщо хтось це робить навмисно,
ви не повідомите в поліцію, і хтось іще помре…
Я не гаятиму часу.
-Добре. -Гаразд.
Ми вдячні за вашу співпрацю.
Минуло ще три місяці, перш ніж лікарня повідомила нам про це.
І навіть тоді
інформація, яку вони надали на початку розслідування,
була мінімальною.
Я казав це тоді, скажу й зараз.
Лікарня щось приховувала.
Вони боялися позовів.
Якщо казатимуть: «Не ходіть туди — там помирають», —
люди не ходитимуть.
Лікарі не приводитимуть пацієнтів.
Лікарі не приводитимуть пацієнтів —
громада туди не ходитиме,
лікарня втрачатиме багато грошей.
Лікарня втрачатиме гроші — рада розпочне скорочення штату.
І вони вирішили: знаєте, а давайте це приховаємо.
ЛИПЕНЬ 2002 ЛІКАРНЯ НАЙСВЯТІШОГО СЕРЦЯ, ПЕНСІЛЬВАНІЯ
КВІТЕНЬ 2000 — ЛИПЕНЬ 2002 ЛІКАРНЯ СВ. ЛУКИ, ПЕНСІЛЬВАНІЯ
Нам з Денні було цікаво, у скількох ще лікарнях робили те саме.
Покривали Каллена й не заявляли.
ЖОВ. 1994 — ЛИСТ. 1996 МЕДЦЕНТР ГАНТЕРДОНА, НЬЮ-ДЖЕРСІ
ЧЕРВ. 1987 — КВІТ. 1991 МЕДЦЕНТР СВ. ВАРНАВИ, НЬЮ-ДЖЕРСІ
Ми мали якнайшвидше дізнатися, що було в інших лікарнях.
Денні звернувся до поліції штату Пенсільванія,
щоб зібрати більше інформації з їх розслідування.
Усе почалося з невеликої наліпки
з іменем і номером детектива поліції штату Пенсільванія.
Під час першого дзвінка детективу Іґану
він повідомив, що підозрює, що ліки крав
Чарльз Каллен.
Подробиць по телефону не назвав.
Лише після зустрічі
він почав розповідати все, що виявив.
БЕТЛЕГЕМ ПЕНСІЛЬВАНІЯ
Детектив Іґан вивчав рівень смертності в лікарні св. Луки.
Він показав мені деякі свої звіти.
І сказав, що медсестра йому повідомила, що Каллен убивав пацієнтів,
і що їй стало сміливості розповісти, що відбувається.
КВІТ. 2000 — ЛИП. 2002 ЛІКАРНЯ СВ. ЛУКИ, ПЕНСІЛЬВАНІЯ
Усе почалося у 2002 році.
Я працювала із Чарльзом Калленом
у маленькій реанімації в лікарні св. Луки в Бетлегемі, Пенсільванія.
У нас була дуже мила маленька група колег.
Він був чудернацький.
Мав свої дивацтва.
Але медсестри й медбрати в реанімації зазвичай дивні.
Я чергувала, коли його забирали,
дозволивши звільнитися, десь о другій-третій ночі,
і все було дуже таємно.
За день чи два я подзвонила своїй співробітниці
й запитала, чи вона знає, що тут відбувається.
Мені сказали, що знайшли понад 50 флаконів ліків
у коробці від голок.
Більшість невикористані, але були й використані.
Тож я почала все обдумувати.
До того, як його забрали,
був час, приблизно двічі на тиждень, майже точно на тиждень,
коли дуже стабільні пацієнти мали напад.
Я не розуміла причин.
Тож я склала список людей, які померли в цей проміжок часу,
зібрала дати смерті,
час, імена й усе інше,
усе склала докупи.
Смертей було 67.
Я подумала, що статистично ймовірно,
що Чарльз чергував під час чверті з них,
тож вийшло близько 17.
Я побачила 40.
КАЛЛЕН — ПРИБЛИЗНО 40 СМЕРТЕЙ
Це навіть не вдвічі більше за число, яке можна пояснити статистично.
Гадаю, він особливо вибрав цілями двох моїх людей.
Людей, до яких я дуже добре ставилася.
Одного з них звали Сем.
Сем був величезний.
Його руки були наче бейсбольні рукавички. Він був гігантський.
Прибувши в наше відділення, він не реагував.
Не розплющував очей, не говорив, не проявляв жодних реакцій.
Ми кілька днів дбали про Сема, коли раптом почули таке…
Я подумала: «Що це?»
Нам знадобився час, щоб зрозуміти, що це він говорить.
Це гуркотів низький голос цього величезного чоловіка,
і ми лише через кілька годин
зрозуміли, що це він повільно говорить: «Я тебе кохаю».
Коли я чергувала, він реагував саме так.
І вже за кілька днів
він почав співати You Are My Sunshine, коли я була в палаті.
Такий чарівний чоловік.
І…
напад на чергуванні Чарлі.
Я звернулася до свого менеджера, до керівника,
і сказала: «Тепер я впевнена, що він убиває людей».
Мені відповіли: «Ні.
Ми впевнені, що це не він.
Ми вже це розслідували й виключили таку ймовірність».
ЛІКАРНЯ СВ. ЛУКИ
НЕВІДКЛАДНА ДОПОМОГА
Я того ранку плакала дорогою додому.
Подзвонила дорогому другові, капітану поліції.
Я йому сказала:
«Джоне, я не знаю, що із цим робити. Просто не знаю.
Ніхто не слухає. Ніхто не робить нічого, щоб його зупинити».
Але зараз я абсолютно впевнена, що він убиває пацієнтів,
і не просто одного чи двох, а багатьох,
а мене ніхто не слухає.
Після кількох днів спроб достукатися до керівництва лікарні…
ми передали це в поліцію штату.
Розслідування йшло дуже повільно.
Одного вечора я була на чергуванні,
директор лікарні св. Луки скликав медсестер у вестибюль
і оголосив, що розслідування закрито,
що поліція штату виявила, що Чарлі не зробив нічого поганого.
Після цього я почала чути розмови моїх колег.
На кшталт: «Медсестра, що доповіла про це,
наробила безладу
й ледь не коштувала лікарні будівництва нового відділення».
Щоб отримати позику на будівництво,
лікарня мала повідомляти про потенційні позови, за цим стежили.
Лікарня не хотіла покарань. Не хотіла втрачати гроші.
Було простіше дати Чарлі гарні рекомендації і відпустити,
ніж розбиратися з усіма наслідками.
Лікарня св. Луки входить до 100 найкращих лікарень,
там неймовірна екосистема охорони здоров'я, і тоді вони розвивалися.
У них був рейтинг облігацій для цілого нового кампуса.
Вони хотіли скоріше позбутися Каллена,
і, знов же… навмисно чи випадково,
але так, щоб мінімізувати ризик позову.
Захист закладу ціною безпеки пацієнтів.
Ґолл.
ІМЯ ПАЦІЄНТА 1) ҐОЛЛ
Ми бачили модель поведінки у справах Каллена,
у справі з Пенсільванії,
у справі Воррена, в інциденті з Гелен Дін,
але розслідування припинилося через недостатність доказів.
Адміністрація лікарень і сама підозрювала, що від Каллена добра не буде.
Стрікленд.
Гарґроув.
Стренко.
Такі інциденти ставалися
майже всюди, де працював Каллен.
І ми не хотіли, щоб наша справа
провалилася так, як усі інші.
Що мене справді цікавило,
так це транзакції «Піксіс».
Автомат «Піксіс» — це комп'ютеризована машина видачі ліків.
Я хотів дізнатися, які ліки бере Чарльз Каллен.
Під час першої зустрічі з Мері Ланд у жовтні
вона мені повідомила, що «Піксіс» зберігає інформацію лише 30 днів.
Нам це здалося дуже дивним.
Я зв'язався з виробником у Каліфорнії.
Представник був шокований.
Він сказав, що всі необхідні дані можна вилучити з пристрою.
Нас ошукала адміністрація лікарні.
Їхні дії були абсолютно злочинними.
Я негайно вирушив в офіс Мері Ланд.
Я їй пояснив,
що якщо вона не надасть інформацію,
ми конфіскуємо апарати «Піксіс»
і криміналісти ФБР проведуть аналіз.
Одразу після нашої розмови
вона почала комусь дзвонити…
і, на диво, змогла дістати мені інформацію.
Це був важливий доказ.
Ми змогли встановити, що деякі препарати були у володінні Чарльза Каллена
на той час, коли у відділенні ставалися певні інциденти з пацієнтами.
Але нам було ще далеко до арешту Каллена,
тож треба було забрати його від пацієнтів.
Завдяки тій інформації, що ми зібрали,
ми знайшли невідповідність в одному його резюме.
Це повідомили в медичний центр Сомерсета,
щоб його звільнили.
З будівлі його вивели охоронці.
Я була дуже здивована. Навіть шокована.
«Чому ви…
Чому ви його усуваєте?
Навіщо звільнювати гарного медбрата?»
Я перейшла в оборонний режим.
Збережене повідомлення. Понеділок, 18:57.
Привіт, Емі. Це Чарлі. Передзвонюю тобі.
Це довга історія.
Було багато шуму. Передзвони мені, Добре?
Я подзвонила й питаю: «Любий, що сталося?»
Я була засмучена,
він сказав, що його звільнили,
бо він був не зовсім чесний у своєму резюме.
ЗАЯВА НА ПОСАДУ КАЛЛЕН, ЧАРЛЬЗ
Ми якийсь час говорили. Я про нього дуже непокоїлася.
Він здавався пригніченим.
Я сказала, що дам йому рекомендацію
і що все буде добре.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 27
Каллена прибрали з лікарні, настав час поговорити з його колегами,
раптом хтось бачив, як він робить щось дивне.
Почали працювати детективи,
вони ставили купу питань.
Ми почали обдумувати всіляке. Усі ми.
Якщо змогли звільнити Чарлі,
то можуть звільнити будь-кого з нас.
Ми хотіли просуватися якомога швидше,
але лікарня висунула вимогу,
і та пройшла через моє керівництво,
що на допитах буде присутній представник адміністрації лікарні.
Як виявилося, представницею була Мері Ланд, яка сиділа з нами,
і медсестри боялися
відкриватися нам перед своєю начальницею.
Це не допомагало.
Ми допросили майже весь персонал,
і весь час спливало ім'я Емі Лоґрін,
останньої в черзі на допит.
Я вирішив сам допитати Емі.
Коли я зайшла в маленьку темну кімнату,
Мері Ланд, ризик-менеджерка,
зайшла зі мною.
Вона мене підбадьорила й сказала: «Усе буде добре».
Я йому одразу сказала, що все це повна маячня.
Я багато разів казала «маячня».
І потім з якоїсь причини
Мері Ланд довелося вийти.
Емі справляла гарне враження.
Вона захищала свого друга.
Тож я вирішив, що варто ризикнути
й розкрити їй деяку інформацію.
Він посунув у мій бік аркуш.
Роздруківки «Піксіс» Чарлі.
Вона похитала головою. Це вже була інша людина.
Вона ніби розслабилася. І каже: «Овва».
Наче вона почала розуміти,
що мої слова мають підґрунтя.
Було очевидно,
що в тих документах щось дуже лиховісне.
Я просто замовкла.
І на мене навалилися спогади.
Я згадала, як була на посту медсестер.
Побачила, як у пацієнтки почалася шлуночкова тахікардія.
Я закричала: «Синій код!»
Я зайшла в палату,
і Чарлі вже був з пацієнткою.
Чарлі робив їй ін'єкцію.
Я спитала Чарлі, який препарат він їй вводить.
Він сказав, лідокаїн.
Я подумала, що це дивно.
Якусь коротку мить
я думала, навіщо він дає їй лідокаїн?
Коли ми робили серцево-легеневу реанімацію і вводили лідокаїн,
прийшов лікар.
Я, як лідерка коду, повідомила:
«Це наш прогрес за синім кодом».
І він питає: «Хто дав пацієнтці лідокаїн?»
Кажу: «Я. Я дала їй лідокаїн.
Я лідерка коду, я веліла ввести лідокаїн».
Він каже: «У неї алергія на лідокаїн».
Тож я прийшла, коли Чарлі убивав людину, і я не…
Я не зрозуміла.
Я про це не подумала.
Повідомивши про це,
я подивилася на Денні й на його реакцію.
Денні
беззвучно промовив: «Ви мені допоможете?»
Не пам'ятаю, як я тоді їхала додому.
Лише пам'ятаю,
що, приїхавши, я подзвонила Донні.
Це було схоже на цунамі. Це було наче…
Для пацієнтів, для родин…
Те, що я йому довіряла.
Я ж йому довіряла.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 48
Десь через день після бесіди з Емі Лоґрін
ми вирішили поїхати до неї.
Якщо вмовимо Емі співпрацювати, у нас буде інсайдерка.
Приїхавши до мене додому,
Тім і Денні дивилися на всі свої документи,
наче вони були іншою мовою.
Якою вони не говорили.
Тож вони спитали, що я бачу на роздруківках «Піксіс».
А бачила я
численні скасування.
СКАСОВАНО ДИГОКСИН
Серед скасувань були смертельно небезпечні препарати.
Тож він заходив під іменем пацієнта…
натискав «Дигоксин»,
шухляда відкривалася
і він брав препарати.
Тоді він скасовував цю конкретну операцію.
СКАСОВАНО
Ми починаємо це обговорювати,
і дзвонить мій телефон.
Це ризик-менеджерка, Мері Ланд.
Я була шокована, у мене закралися підозри. Чому вона дзвонить мені додому?
Вона почала мене допитувати,
чи не говорила я з детективами після нашої зустрічі.
Вона також порадила мені не говорити з ними
не в присутності представників лікарні.
Вона мене залякувала, щоб я не говорила з детективами.
Поки я розмовляю з нею по телефону,
Денні й Тім намагаються слухати нашу розмову.
Мені було багато що втрачати.
Кар'єра, сім'я.
У мене була кардіоміопатія.
Я хвилювалася, що можу стати інвалідом,
буду не в змозі мати страхування.
Я мала поговорити з дочкою. Це повинно було бути сімейне рішення.
Коли вона прийшла зі школи, ми сіли,
і я їй розповіла, що матуся працює з деким,
хто, можливо, завдає людям шкоди,
можливо, убиває,
і що я маю можливість
спробувати завадити йому шкодити іншим.
Вона сказала: «Якщо є шанс зупинити вбивцю,
звісно, його треба зупинити. Треба це зробити».
Виходить, 11-річна дівчинка мала більше моральних принципів,
ніж людина, відповідальна за керування ризиками.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 50
Емі дозволила нам записувати її розмови із Чарльзом Калленом.
Одним з найголовніших моїх завдань у розслідуванні
було підтримання зв'язку із Чарлі.
У нас був масовий убивця на волі,
і ми мали переконатися,
по-перше, що він не зірветься
і не втече туди, де ми його не вистежимо,
і по-друге, що він не знайде нову вакансію медбрата
візьметься за старе.
Ми знали, що він шукає роботу.
Знали, що емоційно він стає дедалі пригніченішим.
Мені було важко чути його голос.
Я почувалася так,
наче я його зраджую.
Але я розуміла нутром,
що він продовжить убивати, і навчиться робити це ще краще.
Мій думки вирували.
Я боявся…
що мене спіймають.
Я не міг зупинитися.
Я подався…
на повну зайнятість
в інший заклад.
І я знав, що це ставатиметься знову.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 52
Емі приходила до нас в офіс і радила, які моделі поведінки треба шукати.
Приходячи туди, я почувалася частиною команди.
І розуміла, що, хай мій голос незначний,
але я володію мовою, якої вони не знають.
Я їх спитала:
«Де таблиці "Сернера"?»
Ми з Денні перезирнулися
і спитали: «Хто такий Сернер?»
Вона каже, не хто, а що.
Я кажу: «Це всі записи пацієнтів».
Без роздруківок «Сернера»
буде дуже складно вкласти шприц йому в руку.
Коли я повернулася до роботи,
почала друкувати записи пацієнтів, щоб можна було їх переглянути.
Коли її ніхто не бачив,
вона підходила до комп'ютера й друкувала інформацію про пацієнтів,
знаючи, що заклад може її покарати.
Це вимагало неабиякої сили духу.
Я наражалася на такий стрес,
хоча вже й так хвилювалася через здоров'я.
І однак я знала,
що навіть ризикуючи життям…
Я знала, що маю їм допомогти.
Ми взяли всю цю інформацію
і почали все зіставляти.
Це був паперовий шлях до Каллена.
Якщо ми доведемо хоча б одну смерть…
він наш.
ПРЕПОДОБНИЙ ҐОЛЛ, 68
Потребувалося тіло.
Нам треба було вилучити дигоксин з тканин.
Справа преподобного Ґолла була найсильніша,
незважаючи на те, що він помер кілька місяців тому.
Я ніколи в житті не могла уявити, що до мене зайдуть
і скажуть: «Вашого брата вбили».
Тоді я розлютилася.
Бо я… Це неможливо. Такого не могло статися.
Він сказав, можливо, тіло захочуть ексгумувати.
Чи дам я згоду?
ДУЖЕ ПРЕПОДОБНИЙ ФЛОРІАН ҐОЛЛ
Це занадто для будь-якої родини.
Пережити перепоховання на цвинтарі.
Хочеться сказати:
«Хай він спочиває з миром».
Але я сказала: «Без проблем. Я дам згоду».
Пам'ятаю, вона сказала, що її брат усе життя допомагав людям,
і тепер, навіть після смерті, він теж має нагоду допомогти.
Після ексгумації останки преподобного Ґолла
перевезли до регіональних судмедекспертів
на розтин.
Кількість дигоксину, знайденого в тілі преподобного Ґолла,
дала нам підставу змінити причину та спосіб смерті
з природної смерті, як вказали в лікарні, на вбивство.
Але нам бракувало кількох речей, які могли б захотіти присяжні.
Щось фізичне.
Той шприц або ін'єкційний мішок.
Не завжди все просто.
РОЗСЛІДУВАННЯ ДЕНЬ 60
Чарлі подзвонив мені
повідомити, що він радий, що отримав нову роботу.
Тож я подзвонила сказати про це Тіму.
Отримавши роботу,
Каллен, скоріше за все, продовжить убивати.
Часу було обмаль.
Без зізнання він би вбивав далі.
Він збирався вбивати далі.
Тож мене попросили з ним зустрітися
і мати на собі мікрофон.
Збережене повідомлення.
Привіт, Емі. Це Чарлі. Передзвонюю тобі.
У п'ятницю було б можна. О котрій годині ти хочеш?
Звісно, я залюбки зустрінуся.
Ми причепили Емі мікрофон і влаштувалися на парковці.
Я була нажахана.
Коли я зайшла в ресторан,
Чарлі мене вперше в житті обійняв,
і я дуже боялася,
що він відчує чорну коробку,
приклеєну до моєї спини.
-Як ти? -Добре.
-Правда? -Так.
У ресторані було багато фонового шуму, багато гучної музики.
Майже як у щасливі години.
У мене була проблема на початку роботи.
Інцидент з низьким цукром.
І в лікарні Воррена пацієнтка померла через добу після того, як я влаштувався.
Її син казав, що я зробив їй ін'єкцію.
А отець Ґолл?
Що сталося? Чарлі, що тоді сталося?
Я не можу…
Я знаю, ти зможеш.
Я тебе бачу, і я не дурна.
То навіщо?
Ти ж добра людина.
Навіщо?
Дозволь мені допомогти.
І тоді мікрофон припинив працювати.
Я сказала: «Я знаю, що це ти.
Я знаю, що це зробив ти, та все буде добре. Я тебе все одно люблю».
І тоді вперше
це був не Чарлі.
Він став дуже блідий.
Застиг…
нахилив голову.
Його голос змінився.
Я була не зі своїм другом Чарлі.
Не з ним.
Там була порожнеча.
Це не була темрява,
це не було чудовисько.
Там просто не було нічого.
Його не цікавила я. Його не цікавило ніщо.
Він просто сказав: «Я хочу піти побитися».
Якби Каллена відпустили, він би вбивав далі.
Таким не можна ризикувати.
Тож ми з Денні підійшли до нього
і попросили поїхати з нами.
Ми сказали, що його заарештовано
за вбивство преподобного Ґолла.
Привізши Каллена в офіс, ми продовжили допит.
Ми з Тімом говорили з ним без жодної ворожості.
На нього ніхто не кричав, не насідав.
Ми говорили з ним там, як я оце з вами,
але він казав: «Я не можу».
Він охопив себе й підтягнув коліна до грудей, наче в позі зародка,
відповідаючи нам.
Він буквально тримав усе в собі.
Воно було там, але не виходило.
Ми хотіли ще дотиснути,
але наше керівництво, що спостерігало…
сказало, що досить.
Я відчув, що наш шанс отримати зізнання минув.
Мені подзвонив Тім.
Кажуть, вони розробили план:
я маю поговорити з Чарлі.
Чарлі прийшов у кайданах…
у медичній формі,
у своїх маленьких кедах без шнурків,
і…
Я просто
розгубилася.
Побачивши його таким.
Я ніби дивилася на дитину.
Я не відчувала до нього гніву.
Не відчувала,
що переді мною чудовисько.
Мене знову накрило
хвилею провини, наче я зраджувала друга.
З нього зняли кайдани,
і ми із Чарлі почали розмовляти,
як зазвичай.
Наче для нас було цілком природно сидіти там, на дивані,
він у формі.
Дивно, яким це відчувалося звичайним.
Але потім я подумала,
кого я мала захищати насправді.
Він убивав найвразливіших людей.
Вони були прив'язані,
під препаратами,
не мали змоги опиратися.
Я мала їх захищати, а я цього не робила.
Я знала, що зроблю все,
щоб отримати його зізнання.
І я йому сказала…
«Моє звичне життя
скоро закінчиться,
бо я до цього причетна.
Сьогодні ти мусиш стати моїм героєм.
Ти маєш це зробити. Так.
Я поставлю тобі одне питання.
Як…
ти убив отця Ґолла?»
Він сказав, що зробив йому ін'єкцію дигоксину.
Цього було достатньо.
Ми її забрали, а його повели в інше приміщення —
кімнату для допитів —
і буквально сказали: «Тепер можете говорити».
Я детектив-сержант Тім Браун.
Зі мною детектив Ден Болдвін.
Сьогодні неділя, 14 грудня 2003 року.
Приблизний час 18:14.
Ви мали можливість
поговорити з подругою до цього запису?
Так.
Це після вашої розмови з подругою
ви вирішили обговорити з нами певні інциденти?
Саме так.
Поговорімо про справу Флоріана Ґолла.
Ви винні в його смерті?
Так.
Яким чином, Чарлі?
Я ввів йому препарат, що називається дигоксин.
І що ви відчували?
Я…
Мені полегшало, що він…
більше не прикутий до тих апаратів.
Ми сподівалися максимум на одне зізнання.
Ми не були готові
до того, що він розповів.
Я почувався зобов'язаним,
змушеним покласти кінець стражданням.
Потім я довго нічого не робив,
але через певний час повертався до цього,
відчував нестерпність,
не міг дивитися, як люди страждають,
помирають, як нелюдськи до них ставляться.
Я…
розбив життя не лише тих людей…
їхню долю…
і…
спричинив багато страждань їхнім сім'ям,
але й заподіяв біль людям, яких люблю
дуже сильно.
І я цього в жодному разі не хотів.
Я дуже…
люблю своїх дітей
і дуже хотів бути в їхньому житті.
Але я
просто не міг зупинитися.
Я не хотів, щоб люди бачили мене таким, яким я є.
А який ви, Чарльзе?
Я людина, якій довіряли,
і я винний у смертях багатьох людей.
Я додавав в ін'єкційні мішки інсулін.
Я не пам'ятаю конкретних пацієнтів абощо.
Є причини, чому ви це могли робити? Це був випадковий вибір?
Мабуть, більшість пацієнтів була в критичному стані.
Я сиділа в кімнаті
із чудовим зображенням на одному з моніторів,
коли почула, що він використовував ін'єкційні мішки.
Я пригадала ті моменти,
коли я брала ці мішки.
Це я вводила смертельні препарати.
Усі медсестри, увесь персонал —
ми готували для нього жертв.
І вводили отруту замість нього.
Я хотіла, щоб він був благородним убивцею.
Я хотіла вірити,
що він позбавляє людей страждань,
але це було не так.
Багато пацієнтів, яких він убив,
уже одужували.
У деяких випадках
пацієнтів готували до виписки, бо їхній стан покращився.
Це не те, що можна зрозуміти.
Не те, що можна пояснити.
Одним з препаратів, який використовував Чарлі, був векуроній.
Векуроній — це паралітик.
Людина буде в повній свідомості,
розумітиме, що відбувається,
але не зможе заговорити, моргнути, вдихнути чи щось іще.
Тож вони буквально паралізовані при ясному розумі,
неспроможні вдихнути, помираючи.
Це жахливо.
Ви можете сказати, за ці 15–16 років,
скільком пацієнтам ви допомогли померти?
Можливо, 30–40.
Усього 30–40 пацієнтам?
Так.
Добрий вечір. Я Джекі Гайленд.
Колишнього медбрата з лікарні в Нью-Джерсі звинувачують у вбивстві пацієнтів.
Багатьох.
Якщо він каже правду, він лишив по собі слід смертей.
Як він каже, він лише позбавляв людей страждань,
але поліція називає його масовим убивцею.
Ванесса Тайлер із Соммервіля з подробицями. Ванессо.
Схоже, цей медбрат убив більше людей,
ніж будь-хто інший за всю історію Нью-Джерсі.
А його кар'єра тривала багато років і включала багато лікарень,
у тому числі медцентр Сомерсета,
де, за словами медбрата, він убив дюжину людей.
Думаю, усі люди були шоковані так само, як і персонал.
І громада, деякі літні пацієнти,
робили такі зауваження:
«Ви мене не вб'єте так, як Чарльз Каллен убивав пацієнтів?»
Коли мені таке сказали вперше, я пішла в туалет і плакала.
Бо він не був нашим уособленням.
Чарльз Каллен зізнався у вбивстві 40-річної хворої на рак
і священника, отця Флоріана Ґолла.
Загальна кількість убивств становить 23.
У суді він не виявив покаяння.
Я не хочу, щоб мене представляли.
Я не планую оскаржувати звинувачення. Я винен.
Мій покійний чоловік був у лікарні, важко хворий, за 14 років до смерті.
Мій старший онук
мав можливість рости з моїм чоловіком
і знати свого дідуся…
бо мій чоловік пережив ту кризу.
Мій чоловік неймовірно вплинув на життя і цінності онука.
І це Чарлі забрав у людей.
Він забрав свята з близькими,
випускні, весілля, дні народження, життєві уроки
й усе таке в десятків, а то й сотень людей.
Він украв у їхніх родин і в них самих.
Гадаю, я хотіла можливості побачити його.
Сьогодні слухання у справі «Держава проти Каллена».
І хотіла, щоб він знав, якою людиною був мій брат.
Доброго ранку. Я сестра преподобного Флоріана Ґолла.
Він був дуже скромним, тихим і турботливим чоловіком.
Неймовірно довірливим до інших.
Він ні на кого не дивився.
І я сказала: «Сором, що ви були медбратом.
Я медсестра. Нас учили рятувати життя, а не вбивати».
Він навіть не сказав: «Мені шкода».
Ваша честь, Чарльз Каллен звинувачується у вбивстві Паскуале Наполітано.
Я хочу трохи розповісти про мого тата.
Він був неймовірним. Він підтримував мене все моє життя.
Ви могли забрати її тіло,
але її дух і характер зараз у цій залі.
Вам не стає сміливості подивитися.
Сором.
Моє серце болить через сина.
Воно кровоточить через мого сина!
Я ходжу з дірою в серці,
яку вже ніщо не заповнить.
Неймовірно, як одна людина може вплинути на стільки життів.
Медбрат, що мав дбати, забрав життя мого брата
зі своїх власних егоїстичних викривлених мотивів.
Я така розгублена без брата.
Молодші ми все робили разом.
Він був моїм найкращим другом.
МАЙКЛ Т. СТРЕНКО, 21 ПОМЕР 15 ТРАВНЯ 2003 РОКУ
ІРЕН КРАПФ, 79 ПОМЕРЛА 22 ЧЕРВНЯ 2001 РОКУ
ДОРОТЕЯ К. ГОҐЛАНД ПОМЕРЛА 6 КВІТНЯ 2003 РОКУ
Ларрі помер у 2001 році…
ТРАГІЧНІ ПОШУКИ СИНА
…сподіваючись і молячись, що цю людину знайдуть.
І, на жаль, цього не сталося за його життя.
Якби ж люди його послухали.
За ці злочини й за цю зраду
вас засуджують до послідовних вироків, згідно до угоди про визнання вини.
Ви зрозуміли?
Дякую всім.
Каллен підписав угоду про визнання, що позбавить його смертного вироку,
якщо він в усьому допомагатиме розслідуванню.
Є інші люди, відповідальні за дії
Чарльза Каллена, крім самого Чарльза Каллена.
ЛІКАРНЯ
У більшості лікарень, де я працював…
сильно підозрювали,
що я причетний до смертей.
Чому це не розслідували?
Гадаю, боялися розголошення.
Якщо захист людського життя не був для них пріоритетом,
ми й не уявляємо, як низько можна пасти,
захищаючи власні фінансові інтереси та інтереси лікарні.
Зовсім незрозуміло,
як йому сходили з рук убивства в лікарнях так довго.
Денніс Міллер, гендиректор і президент медцентру Сомерсета в Нью-Джерсі.
Ви берете за це відповідальність?
У жодному разі. Ми беремо відповідальність за розслідування та його арешт.
Я пишаюся лікарем Корсом і Мері Ланд,
що проводили розслідування.
Наша лікарня перша його викрила, привівши до арешту.
Ви могли ретельніше його перевіряти?
Ніяк, ні. Проблема в інших працедавцях.
Ми перевірили його кримінальне минуле,
перевірили рекомендації — усі казали те саме.
Гарна репутація, дійсна ліцензія.
Ставиться питання: як хтось може працювати в лікарні,
як хтось може вбивати в лікарні
знов і знов 16 років поспіль?
Дев'ять лікарень і будинок престарілих. Чому його не спіймали?
Виявляється, відповідь — його ловили. Знов і знов.
І ті, хто його ловив чи мав причини підозрювати щось неладне,
позбувалися його
з нормальними рекомендаціями, і він знову знаходив роботу.
Це скандал.
Чарлі Каллен решту життя проведе в тюрмі,
але ті, що його передавали,
ті, кому багато платять за відповідальність,
ніколи її не несуть.
Вони добре виконували роботу,
пов'язану з закладами приватної, платної медицини,
але не робили добра.
Вони не робили того, для чого існує система охорони здоров'я:
захист пацієнтів, турбота про пацієнтів.
Тож вони не впоралися, але їх усе одно винагородили
за успіх у захисті закладів, а не пацієнтів.
Чарльз Каллен зізнався у вбивстві 29 пацієнтів
і замаху на вбивство ще шістьох.
У березні 2006 року його засудили до 18 довічних ув'язнень.
Експерти вважають, що він міг убити до 400 людей,
що зробило б його найбільшим серійним убивцею в історії Америки.
Після зізнання Каллена у 2003 році
медцентр Сомерсета й інші лікарні Нью-Джерсі
схвалили «закон Каллена».
Він вимагає, щоб медичні заклади повідомляли штат
про порушення працівників, що загрожують безпеці пацієнтів.
Також ці записи мають бути розкриті потенційним роботодавцям.
Лікарня св. Луки стверджує, що повністю дослідила Чарльза Каллена.
Ні лікарня, ні поліція штату Пенсільванія
не знайшли доказів шкоди пацієнтам до зізнання Каллена у 2003 році.
Лікарня св. Луки заявляє, що розширення не було
причиною їхніх рішень у розслідуванні з Калленом.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда