Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- סרט תיעודי של NETFLIX -‬
‫בחיי,‬
‫קיבלתי הרבה אושר מלעזור לאנשים.‬
‫אז חשבתי שיהיה לי טוב‬
‫להיות אח.‬
‫התחלתי לעבוד בלילות.‬
‫הייתי מוצא את עצמי…‬
‫מרגיש מוצף.‬
‫מרגיש כאילו…‬
‫אני יכול לצפות באנשים חווים כאב.‬
‫היו פעמים בהם הדבר היחיד שיכולתי לעשות…‬
‫היה לנסות לשים סוף לסבל שלהם.‬
‫לא יכולתי להפסיק.‬
‫מבזק חדשות מניו ג'רזי.‬
‫כל העיר נסערת בעקבות הגילויים.‬
‫אח רצח מטופלים בבית חולים‬
‫במחוז סומרסט.‬
‫יכול להיות שהאח הוא רוצח ההמונים‬ ‫הפורה ביותר בהיסטוריה האמריקאית.‬
‫- מרץ 2003 -‬
‫הייתי אם יחידנית,‬
‫והתחלתי לעבוד בסומרסט כאחות טיפול נמרץ.‬
‫הייתי מורידה את שתי הבנות שלי בבית הספר,‬ ‫ואז נוסעת לניו ג'רזי.‬
‫- סומרוויל‬ ‫ניו ג'רזי -‬
‫זאת הייתה עיירה קטנה ונהדרת.‬
‫בית החולים היה לב הקהילה.‬
‫הייתי צעירה, הייתי אנרגטית,‬ ‫הייתי קצת היפר-אקטיבית.‬
‫אני יודעת שאחת האחיות הבכירות‬ ‫אסרה עליי לשתות קפה.‬
‫איימי הייתה מיוחדת מאוד.‬
‫תמיד היה נחמד כשעבדנו ביחד באותו אגף.‬
‫אהבתי להיות אחות ביחידה לטיפול נמרץ.‬
‫אהבתי להרגיש כאילו אני מגינה‬ ‫על המטופלים האלה.‬
‫והיה בכוונתי לעשות כל מה שאני יכולה‬ ‫כדי להבטיח שהם יהיו בסדר.‬
‫אנחנו מתמודדים עם מוות.‬
‫אנחנו נמצאים ממש צעד מול פני הסכנה.‬
‫זה מקום מאוד לא יציב להיות בו,‬
‫אז היינו צריכים להסתמך זה על זה.‬
‫וצ'ארלי היה חבר הצוות הכי טוב שיש.‬
‫אהבתי לעבוד איתו.‬
‫הוא היה אח מצוין,‬
‫ותמיד הייתה לו דרך‬ ‫להגיד משהו שהיה גורם לי לצחוק.‬
‫שלושתנו עבדנו יחד רוב הזמן.‬
‫תביאי עוד עירוי.‬
‫כינו אותנו "שלושת המוסקטרים".‬
‫עבדנו ביחד מצוין.‬
‫צ'ארלי.‬
‫- צ'ארלס‬ ‫אח מוסמך -‬
‫- מעריך את הטכנולוגיה… ועוד. -‬
‫- "יש הרגשה קהילתית נהדרת,‬ ‫שמציעה את הטכנולוגיות המתקדמות ביותר. -‬
‫אחרי שזה יצא,‬ ‫קראתי לו "הפרזנטור של סומרסט",‬
‫וזה באמת מה שהוא היה.‬
‫וכולם ראו את הפלייר הזה.‬
‫כולם קישרו את המרכז הרפואי סומרסט‬ ‫עם צ'ארלס קאלן.‬
‫יש לו חיוך מטופש אופייני,‬
‫ואפילו מהתמונה המסוימת הזאת אפשר לראות‬
‫שהוא גאה מאוד שמישהו רוצה לצלם אותו‬
‫ושמישהו שואל אותו לדעתו.‬
‫תמיד הרגשתי שהוא היה הילד שסבל מבריונות.‬
‫זה היה הרושם שקיבלתי ממנו.‬
‫ותמיד רציתי להגן עליו.‬
‫אחי, פלוריאן, תמיד רצה להיות כומר.‬
‫אני חושבת שיכול להיות‬ ‫שאנשים אמרו שהוא ביישן,‬
‫אבל כשזה הגיע לדברים‬ ‫שהיו לו רגשות חזקים כלפיהם,‬
‫הוא היה מלא תשוקה.‬
‫הוא לא היה רק אח, אלא גם חבר.‬
‫יום אחד הוא התקשר אליי‬ ‫בערך בשתיים לפנות בוקר.‬
‫הוא אמר, "קצת קשה לי לנשום".‬
‫אז אמרתי, "בסדר, אפגוש אותך בבית החולים".‬
‫הוא הגיע לסומרסט.‬
‫הרופא בחדר המיון ראה אותו.‬
‫קוצר הנשימה שלו הלך והחמיר,‬
‫ואז הם באו ואמרו שצריך לעשות לו אינטובציה.‬
‫אני זוכרת את הכומר גול‬ ‫כי הוא היה שם במשך לא מעט זמן.‬
‫ואחותו‬
‫תמיד הייתה לצד המיטה שלו.‬
‫הרופא אמר, "הוא עבר את הלילה,‬
‫"בואי ניתן לזה זמן.‬ ‫יש לנו אופטימיות זהירה.‬
‫"נראה שמצבו משתפר.‬
‫"הוא יציב."‬
‫אני זוכרת שהייתי שם ואמרתי,‬ ‫"טוב, פלוריאן, אני הולכת",‬
‫וראיתי שהוא זז קצת, כאילו הוא שמע אותי.‬
‫מצבו של הכומר גול השתפר.‬
‫למעשה, הוא הועבר‬
‫מאזור אחד ביחידה לטיפול נמרץ‬ ‫לטיפול נמרץ לב.‬
‫הייתי בהלם כששמעתי‬
‫שהוא חטף דום לב ומת,‬
‫כי מצבו באמת השתפר.‬
‫- מרכז בקרת הרעלים‬ ‫ניוארק, ניו ג'רזי -‬
‫"תודה שהתקשרתם‬ ‫למרכז בקרת הרעלים בניו ג'רזי.‬
‫"אנא הישארו על הקו,‬ ‫ומומחה רעלים יענה לכם בקרוב.‬
‫מרכז בקרת הרעלים, אפשר לעזור?‬
‫כן. היי, אני מתקשרת מהמרכז הרפואי סומרסט.‬
‫אנחנו מנסים לחקור‬ ‫רעילות שהתגלתה אצל מטופל.‬
‫קיבלנו פנייה למרכז הרעלים‬ ‫מאחות ששאלה על דיגוקסין.‬
‫- דיגוקסין -‬
‫בדיגוקסין משתמשים בדרך כלל‬ ‫כדי לטפל באי ספיקת לב.‬
‫זו תרופה שמגבירה את הכיווץ,‬
‫שמחזקת אותו.‬
‫אבל ככל שהרמה עולה, קצב הלב מתחיל להאט.‬
‫ואז מתים.‬
‫והיא אומרת לי שיש להם מטופל‬
‫שלא קיבל את מנת הדיגוקסין שלו בערך יומיים,‬
‫אבל הרמה ממשיכה לטפס.‬
‫אז אמרתי, "זה לא הגיוני".‬
‫זה היה ב-16 בחודש.‬
‫ב-28 בחודש, באותה יחידה,‬ ‫הייתה לנו עוד הרעלת דיגוקסין.‬
‫באותה יחידה?‬ ‫-כן.‬
‫הדבר הראשון שאני חושב עליו זו טעות מעבדה.‬ ‫-הוא מת.‬
‫שאלתי, "קורה שם עוד משהו מוזר?‬
‫"יש מטופלים עם רמת סוכר נמוכה?"‬ ‫מה שנקרא היפוגליקמיה.‬
‫שלא לציטוט,‬
‫היו בבית החולים עוד שני אנשים לפני כן‬ ‫שהיו היפוגליקמיים באופן משונה מאוד,‬
‫והתחלנו להיכנס לפאניקה.‬
‫אני אשאיר את זה בידיים שלך.‬
‫יש לכם עכשיו עניין משטרתי.‬
‫- כעבור יומיים -‬
‫"במרכז הרפואי סומרסט,‬ ‫בטיחות המטופלים נמצאת במקום הראשון."‬
‫היי, אני מחפש את ננסי.‬
‫אני רק עוקב אחרי התוצאה. מה החלטתם לעשות?‬
‫האמת היא שההנהלה לקחה את השליטה על החקירה.‬
‫הם התקשרו לעורכי הדין שלנו,‬
‫והם ביקשו ממני שלא אדבר‬ ‫עם אף סוכנות חיצונית כרגע.‬
‫אז אתה לא יודע אם הם כבר פנו לרשויות?‬
‫אני לא יודע.‬
‫וכנראה שחלקתי עכשיו‬ ‫יותר מידע משהייתי צריך.‬
‫ואז הייתה דממת מוות. לא שמענו כלום.‬
‫- שלושה חודשים לאחר מכן -‬
‫ביום שישי, שלושה באוקטובר,‬
‫קיבלתי שיחה מתובע מחוז סומרסט‬
‫לגבי מקרה מוות שהתרחש במרכז הרפואי סומרסט.‬
‫הבלש התורן שלי באותו זמן‬
‫היה דני בולדווין.‬
‫דני היה חדש בתפקיד וחדש ביחידה שלנו.‬
‫הרגשתי קצת לחץ בתור הבחור החדש.‬
‫רציתי לעשות עבודה טובה‬ ‫ולהראות שמגיע לי להיות שם.‬
‫לא בדיוק הוזמנו לפגישה,‬ ‫אלא קיבלנו הוראה להתייצב לפגישה.‬
‫הרגשתי מתח באוויר.‬
‫הבנתי שאני יושב בנוכחותם‬ ‫של חברים בכירים במרכז הרפואי סומרסט.‬
‫המנהלים, יחד עם הצוות המשפטי שלהם,‬
‫בדקו את מקרי המוות של מספר מטופלים.‬
‫מרי לונד, מנהלת סיכונים,‬
‫הייתה אשת הקשר שלנו עם בית החולים‬ ‫בנוגע למקרה הזה.‬
‫במרכז הרפואי סומרסט ערכו חקירה פנימית‬
‫בנוגע לתקריות בהן מטופלים באותו מוסד‬
‫קיבלו ממצאי מעבדה אב-נורמליים.‬
‫בשתי התקריות הראשונות‬ ‫היו רמות גלוקוז נמוכות.‬
‫בשתי התקריות לאחר מכן‬ ‫היו רמות דיגוקסין שעלו.‬
‫- דיגוקסין:‬ ‫סטרואיד קרדיוטוני רעיל -‬
‫- פלוריאן גול, נפטר -‬
‫אז ביקשנו גם‬ ‫את דוח החקירה הפנימית שהם ערכו.‬
‫- חקירה‬ ‫היום הראשון -‬
‫יום לאחר מכן, אחרי שקיבלנו‬ ‫את דוח החקירה הפנימית ממרי לונד,‬
‫ציפיתי לקבל קלסר מלא במידע.‬
‫זה היה מסמך שנכתב על ידי עורך דין,‬
‫והוא היה דל מאוד.‬
‫הם לא גילו שום פעילות חשודה.‬
‫הם הזכירו שם אח מוסמך בשם צ'ארלס קאלן,‬
‫אבל לא זיהו מעשים לא כשרים או שום דבר כזה.‬
‫שהצריך שיחה לרשויות.‬
‫אבל ערכנו בדיקת רקע שגרתית.‬
‫גילינו שהוא נעצר פעמיים.‬
‫על נהיגה בשכרות בשנות ה-80,‬
‫ועל הסגת גבול פלילית.‬
‫- קאלן, צ'‬ ‫נמצאו שני תיקים -‬
‫יצרתי קשר עם משטרת פלמר‬ ‫כדי לנסות להשיג מידע רקע נוסף.‬
‫כשדיברתי בטלפון, שמעתי את הפקיד ברקע‬
‫מחפש במה שנשמע כמו ארונות מסמכים.‬
‫וככל הנראה, לדוח היה מוצמד‬
‫פתק דביק.‬
‫ובפתק הדביק הקטן הזה‬ ‫צוין שכמה חודשים קודם לכן,‬
‫משטרת מדינת פנסילבניה ביקשה לקבל‬
‫את אותו מידע שאני חיפשתי, בעיקרון,‬
‫בנוגע לקאלן.‬
‫היה שם ומספר טלפון‬ ‫של בלש ממשטרת פנסילבניה.‬
‫יצרתי קשר עם משטרת פנסילבניה‬ ‫ודיברתי עם השוטר איגן,‬
‫והוא אמר לי‬ ‫שהוא ערך חקירה בנוגע לצ'ארלס קאלן,‬
‫בהקשר של מתן יתר של תרופות‬ ‫בבית החולים "סנט לוקס".‬
‫- סנט לוקס -‬
‫בתחום העיסוק שלנו,‬
‫אתה לומד שדברים קורים מסיבה מסוימת.‬
‫אם הפתק הזה לא היה מוצמד לתיק,‬
‫המקרה הזה לא היה מתפוצץ כפי שהוא התפוצץ.‬
‫אם קאלן אכן היה מעורב,‬
‫עדיין הייתה לו גישה למטופלים.‬
‫השעון עובד נגדנו.‬
‫כשקאלן הפך לנקודה המרכזית בתיק שלנו…‬
‫דני ואני ניגשנו לאנשים קרובים אליו.‬
‫התחלנו לראיין בני משפחה.‬
‫גילינו שצ'ארלס קאלן היה אדם חכם מאוד,‬
‫אב אוהב, הילדים שלו היו חשובים לו.‬
‫הם אומנם לא היו מודעים להיקף החקירה שלנו,‬
‫אבל הם לא נראו מופתעים‬ ‫שדפקנו על דלתם ודיברנו עליו.‬
‫אף פעם לא באמת אהבתי להיות מי שהייתי.‬
‫אחרי מותה של אימא שלי…‬
‫לא התמודדתי עם זה כל כך טוב.‬
‫אימא הייתה האדם היחיד בזמנו‬
‫שסוג של…‬
‫שמרה על כרית בין מה שקרה בבית…‬
‫לביני.‬
‫כשהיא מתה,‬
‫אני…‬
‫פשוט הרגשתי מאוד…‬
‫לא מוגן.‬
‫- בית ספר לאחיות בבית החולים מאונטיינסייד‬ ‫צ'ארלס קאלן -‬
‫ביוני 87' סיימתי את הלימודים‬ ‫בבית הספר לאחיות.‬
‫זה היה הדבר היחיד שחשבתי שאוכל לעשות.‬
‫והרגשתי שאני עוזר לאנשים.‬
‫אני זוכרת שהייתי בתחנת האחיות,‬
‫ובדקתי את הדופק שלי,‬
‫ואמרתי, "פאק!"‬
‫בערך 180.‬
‫וצ'ארלי ראה אותי.‬
‫והוא שאל, "את בסדר?"‬
‫והתחלתי להתמוטט.‬
‫הוא הכניס אותי לחדר,‬ ‫הושיב אותי על אחד הכיסאות,‬
‫והוא שאל, "מה קורה?"‬
‫אז הסברתי לו‬
‫מה באמת קורה איתי.‬
‫אבחנו אצלי קרדיומיופתיה‬ ‫בזמן שעבדתי בסומרסט.‬
‫זה ממש הרגיש כאילו הלב שלי‬ ‫עומד לקפוץ החוצה מהחזה.‬
‫התרופות לא עזרו,‬
‫והמחלה הזאת יכולה להיות קטלנית.‬
‫הפרוגנוזה שקיבלתי לא הייתה טובה.‬
‫לא ידעתי כמה זמן נשאר לי עם הבנות שלי.‬
‫אבל לא רציתי‬ ‫שאף אחד ידע שהייתי כל כך חולה.‬
‫חששתי שלא אוכל לשלם את החשבונות שלי,‬
‫שלא תהיה לי אפשרות לקבל ביטוח.‬
‫והדרך היחידה שהייתה לנו לקבל ביטוח‬
‫הייתה דרך העבודות שלנו.‬
‫בטחתי בצ'ארלי עם הסוד הזה,‬
‫אפילו שאם זה היה מתגלה,‬ ‫זה היה יכול לעלות לי בכול.‬
‫הוא אמר, "צריך להביא אותך לחדר מיון",‬ ‫ואמרתי, "אני לא יכולה.‬
‫"יש לי שלושה מטופלים הלילה,‬ ‫אני בשום אופן לא יכולה."‬
‫אז הוא אמר, "תישארי פה",‬
‫וכשהוא חזר…‬
‫הוא פתח את כף ידו,‬
‫והיה שם כדור קרדיזם.‬
‫ולקחתי אותו.‬
‫אף פעם לא ממש חשבתי‬ ‫על מאיפה הוא השיג את התרופה.‬
‫באותו לילה, לא רק שהוא טיפל במטופלים שלי,‬
‫הוא גם דאג לתעד הכול בשבילי.‬
‫הוא לא סיפר לאף אחד.‬
‫וזו לא הייתה הפעם היחידה בה הוא דאג לי.‬
‫- חקירה‬ ‫היום התשיעי -‬
‫אחרי שדיברתי עם השוטר איגן,‬ ‫התגלה שקאלן עבד במספר בתי חולים נוספים,‬
‫אז טים ואני התחלנו לבנות‬ ‫ציר זמן של הקריירה של צ'ארלס קאלן.‬
‫הצלחתי להשיג את קורות החיים של צ'ארלס קאלן‬
‫כדי לבדוק בכל מוסד בו הוא עבד בעבר.‬
‫תשעה בתי חולים ובית אבות אחד.‬
‫ריאיינו אנשים שהיה להם קשר לצ'ארלס קאלן.‬
‫גילינו שהיה ידוע שהוא התעלל‬ ‫בחיות המחמד של המשפחה שלו, בכלבים שלו,‬
‫ויכול להיות שבמקרה אחד‬ ‫הוא הרעיל חיית מחמד של המשפחה.‬
‫הפנו אותנו גם לתקרית‬ ‫שהתרחשה בבית החולים "וורן".‬
‫הפרטים אומנם היו מינימליים…‬
‫- מאי 1991 - ספטמבר 1994‬ ‫בית החולים וורן -‬
‫אבל באמצעות הטיפ הזה‬
‫הגענו למשרד התובע המחוזי של מחוז וורן‬
‫ולמדנו על התיק שלהם.‬
‫- פשע: מוות חשוד -‬
‫שמי שרון ג'ונס,‬
‫ואני האחיינית של הלן דין‬ ‫ובת דודו של לארי דין.‬
‫היא הייתה כמו אימא בשבילי.‬
‫ולארי ואני היינו כמו אח ואחות.‬
‫החדר הזה הוא הספרייה של לארי.‬
‫הספרים שלו כאן, המקטרות שלו.‬
‫לארי היה קרוב מאוד לאימו. קרוב ביותר.‬ ‫לארי אף פעם לא התחתן.‬
‫אימא שלו הייתה הכול, היא הייתה העולם שלו.‬
‫הלן הגיעה לבית החולים וורן כדי לעבור הליך,‬
‫ולפני שהיא שוחררה,‬
‫מצבה היה בסדר.‬
‫הם התכוונו לשלוח אותה‬ ‫לשיקום במרכז "קובנטרי",‬
‫כדי שהיא תוכל לחזור הביתה.‬
‫לארי היה שם, ביקר את אימא שלו,‬
‫ואיזה בחור נכנס לחדר, אח,‬
‫וביקש ממנו שיצא מהחדר.‬
‫האח הסיט את הווילון סביב המיטה שלה.‬
‫ולארי היה בתחנת האחיות,‬ ‫והוא שמע אותה צועקת, "אאוץ'!"‬
‫הוא נכנס לחדר,‬
‫האח יצא משם בריצה,‬
‫והוא שאל את אימא שלו, "מה קרה?"‬
‫היא אמרה, "הוא תקע בי מחט".‬
‫לארי תמיד הסתובב עם אולר שווייצרי,‬
‫אז הוא הוציא את האולר עם הזכוכית המגדלת,‬
‫הסתכל, ואכן,‬
‫היה סימן דקירה על הירך הפנימית הימנית שלה.‬
‫מאוחר יותר באותו אחר צהריים,‬ ‫לקחו אותה באמבולנס, העבירו אותה,‬
‫ולארי עצר בדרך בבית‬ ‫כדי להביא את נעלי הבית שלה,‬
‫ועוד לפני שהוא נכנס בדלת, הטלפון צלצל.‬
‫וזה היה ממרכז קובנטרי,‬
‫ואמרו לו שאימא שלו מתה,‬
‫בערך חמש דקות אחרי שהגיעה לשם.‬
‫באותו הלילה בן הדוד שלי הגיע למשרד התובע‬
‫כדי לדווח שאימא שלו נרצחה.‬
‫לארי ידע בליבו ובנשמתו‬
‫שהאדם הזה שהיה בחדר שלה,‬
‫שאותו היא זיהתה לפני שהיא מתה‬
‫כאדם שנתן לה זריקה קטלנית…‬
‫אז הם ערכו בדיקת רעלים.‬
‫הם בדקו כל תרופה אפשרית שניתן לחשוב עליה,‬
‫חוץ מאחת.‬
‫דיגוקסין.‬
‫- סומרסט‬ ‫מוות חשוד -‬
‫- פלוריאן ג'. גול, 68 -‬
‫- מקרים נוספים‬ ‫של תוצאות מעבדה לא מוסברות -‬
‫- וורן‬ ‫מוות חשוד -‬
‫- הלן דין, 91 -‬
‫החקירה בוורן נסגרה.‬
‫היה להם חשד,‬
‫אבל לא היו להם ראיות‬ ‫כדי להוכיח שזה מקרה פלילי.‬
‫קאלן קיבל אישור להמשיך.‬
‫גילינו שבעקבות החקירה בוורן,‬
‫קאלן אשפז את עצמו במוסד פסיכיאטרי.‬
‫- הנדון: צ'ארלס קאלן -‬
‫מאוד רציתי‬
‫להפסיק להיות אח‬
‫אחרי בית החולים וורן.‬
‫אבל הם אמרו לי שזה יהפוך אותי לאב מזניח…‬
‫שאני צריך להמשיך לתמוך בילדים.‬
‫ידעתי שאם אמצא את עצמי בסיטואציות האלה,‬
‫אני ארגיש את הצורך ל…‬
‫לשים סוף לסבל.‬
‫לא ידעתי‬
‫איך להגיד את זה.‬
‫מה שקרה, מה שהרגשתי, מה שעשיתי.‬
‫צוות הטיפול מסכים שאין כל סיבה‬
‫שהוא לא יוכל להמשיך בתפקידיו‬ ‫כאח מוסמך בבית החולים שלכם לאחר שחרורו.‬
‫רובנו מתחילים את חיינו בבית חולים,‬
‫רובנו נסיים את חיינו בבית חולים,‬ ‫ונבקר בהם לאורך חיינו.‬
‫הם אוניברסליים.‬
‫אבל אנשים שעובדים בעיקר בבתי חולים,‬
‫במיוחד האחיות,‬
‫זוכים ליחס של חלקי חילוף.‬
‫לעיתים קרובות סוכנויות השמה ממלאות מקומות.‬
‫אנשים ממלאים מקום כל הזמן.‬
‫אנשים באים והולכים,‬ ‫והארעיות של העובדים היא דבר די צפוי.‬
‫המוסד של טיפולי בריאות פרטיים,‬ ‫למטרות רווח,‬
‫העסק של טיפולי הבריאות,‬
‫הוא כזה שצ'ארלי קאלן התאים לו באופן מושלם.‬
‫אתה הופך לבלתי נראה,‬
‫ועבור רבים הוא היה אדם ללא פנים.‬
‫- חקירה‬ ‫היום ה-17 -‬
‫הרעיון שיכול להיות שאח פוגע במטופלים‬ ‫או הורג אותם היה מטריד ביותר,‬
‫אבל אפילו שהרקע של קאלן צייר תמונה אפלה,‬
‫ידענו שהתובע שלנו‬ ‫לא יחתום על צו מעצר על בסיס שמועות.‬
‫הוא היווה סכנה לציבור בשלב הזה.‬
‫זה היה מדאיג מאוד עבורנו‬ ‫שהוא עדיין עבד במרכז הרפואי סומרסט‬
‫בזמן שהמשכנו לאסוף מספיק מידע‬ ‫כדי לבצע מעצר.‬
‫דונה ואני שמנו לב‬
‫שתוצאות המעבדה שלנו עוותו לחלוטין.‬
‫ושמעתי גם אחיות אחרות שהתקשרו ואמרו,‬
‫"כן, רמת הסוכר שלי היא שוב 22 הבוקר."‬
‫חשבנו שמשהו לא בסדר במעבדה.‬
‫ו…‬
‫אם לא היינו בטוחות לגבי משהו,‬
‫היינו הולכות ישר לצ'ארלי ושואלות אותו.‬
‫הוא הכיר תרופות ברמה שמעולם לא ראיתי.‬
‫אני חושבת שהייתה לו תשוקה‬ ‫להבנת האופן בו תרופות עובדות.‬
‫השתמשתי בדיגוקסין כי…‬
‫היא עובדת…‬
‫לאורך פרק זמן של כמה שעות.‬
‫האחיות שעבדתי איתן…‬
‫הן לא ידעו מה קורה.‬
‫הלוואי‬
‫שהיו עוצרים אותי שנים קודם לכן.‬
‫חשבתי שזה מה שיקרה.‬
‫היינו צריכים לבנות תיק.‬
‫קשה מאוד לעבוד על רציחות רפואיות.‬
‫אלה תיקים שקשה להוכיח.‬
‫אין עדי ראייה, לא היו מצלמות,‬
‫ולא היו לנו זירות פשע ששומרו.‬
‫- המרכז הרפואי סומרסט‬ ‫מרי לונד -‬
‫נפגשתי עם מרי לונד,‬ ‫מנהלת הסיכונים במרכז הרפואי סומרסט.‬
‫שאלתי אותה אם יש או אין מסמכים נוספים.‬
‫היא אמרה לי שהיא נתנה לנו כל מה שהיה לה.‬
‫- וורן‬ ‫"מוות חשוד" -‬
‫כשחזרנו לבית החולים וורן‬ ‫כדי לראות אם היו שם רישומים זמינים‬
‫שנוכל לצלול לעומקם, המסמכים כבר הושמדו.‬
‫זה היה מבוי סתום.‬
‫- שיטת ההשמדה: גריסה -‬
‫מאוד התקשינו להתקדם.‬
‫אהוביי הבחינו ברמת הלחץ בה הייתי נתון,‬
‫כמו גם אנשים נוספים שהיו בסביבתי.‬
‫היינו נואשים לפריצת דרך בתיק הזה.‬
‫היינו זקוקים לעזרה.‬
‫היינו זקוקים לעזרה מבחוץ.‬
‫- חקירה‬ ‫היום ה-20 -‬
‫- המרכז לבקרת רעלים‬ ‫ניוארק, ניו ג'רזי -‬
‫"תודה שהתקשרתם‬ ‫למרכז בקרת הרעלים בניו ג'רזי.‬
‫"אנא הישארו על הקו,‬ ‫ומומחה רעלים יענה לכם בקרוב."‬
‫מרכז בקרת הרעלים, איך אפשר לעזור?‬
‫עניתי לשיחה,‬
‫וזה היה בלש‬ ‫ממשרד התובע המחוזי במחוז סומרסט,‬
‫שבעיקרון שאל על דיגוקסין.‬
‫שאלתי, "אתה מתקשר‬ ‫בנוגע למרכז הרפואי סומרסט?"‬
‫דממת מוות בטלפון,‬
‫ואז הבלש אמר, "על מה אתה מדבר?"‬
‫אמרתי לו, "כבר כמה זמן‬ ‫שאנחנו אומרים להם שיש שם רצח".‬
‫והוא אמר, "אגיע למשרד שלך עוד רבע שעה".‬
‫ברוס אמר, "ודאי שאנחנו יודעים על זה.‬ ‫ניסינו לגרום למשהו להתערב",‬
‫והם שאלו, "אתה מוכן לדבר איתנו?"‬
‫ואז ברוס התקשר אליי ושאל,‬ ‫"אתה מוכן לדבר איתם?"‬
‫ואמרתי, "ועוד איך".‬
‫הגענו למשרד של ד"ר מרקוס,‬
‫ומייד אחרי שהוא קיבל את פנינו,‬ ‫הוא אמר, פחות או יותר,‬
‫"איפה הייתם?‬ ‫הייתם צריכים להגיע הנה לפני חודשים".‬
‫הייתה לו הקלטה של שיחות טלפון‬ ‫שהוא ניהל עם בית החולים.‬
‫מי מדבר?‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫היי, זה ברוס?‬
‫כן, מה שלומך?‬ ‫-היי, ברוס, זאת מרי לונד.‬
‫היי. ד"ר מרקוס יהיה פה עוד שנייה.‬
‫טים ואני האזנו להקלטות, והיה לנו ברור‬
‫שבבית החולים לא מספרים לנו על כל מה שקרה.‬
‫הנה הוא.‬
‫אוקיי. ד"ר מרקוס, תוכל לתמצת‬ ‫את מה שכבר דיברת עליו עם ננסי?‬
‫ד"ר מרקוס היה בקשר עם בית החולים‬ ‫חודשים קודם לכן.‬
‫אם יש שם מישהו שעושה את זה בכוונה,‬
‫אם לא תדווחו למשטרה, ועוד מישהו ימות…‬
‫לא אבזבז זמן.‬
‫אוקיי.‬ ‫-בסדר.‬
‫אנחנו מעריכים את דבריך.‬
‫עברו עוד שלושה חודשים‬ ‫עד שפנו אלינו מבית החולים,‬
‫ואפילו אז,‬
‫המידע שהם סיפקו לנו בתחילת החקירה‬
‫היה מינימלי.‬
‫אמרתי את זה אז, ואגיד זאת עכשיו.‬
‫בבית החולים טייחו את הסיפור.‬
‫הם פחדו שיתבעו אותם.‬
‫אם אנשים אומרים,‬ ‫"אל תלכו לשם, יש סיכון גבוה שתמותו",‬
‫אנשים לא ילכו.‬ ‫רופאים לא ירצו להביא לשם את המטופלים שלהם.‬
‫אם רופאים לא ירצו להביא לשם מטופלים שלהם,‬ ‫אם חברי הקהילה לא ירצו ללכת לשם,‬
‫בית החולים יפסיד הרבה כסף.‬
‫אם בית החולים יפסיד כסף,‬ ‫ההנהלה תתחיל לפטר אנשים.‬
‫אז הם חשבו, "אתם יודעים מה?‬
‫"בואו נטאטא את זה מתחת לשטיח."‬
‫- יולי 2002‬ ‫בית החולים "הלב הקדוש", פנסילבניה -‬
‫- אפריל 2000 - יולי 2002‬ ‫בית החולים סנט לוקס, פנסילבניה -‬
‫דני ואני תהינו,‬
‫בכמה בתי חולים נוספים שקאלן עבד בהם‬ ‫עשו אותו דבר?‬
‫טייחו ולא דיווחו?‬
‫- אוקטובר 1994 - נובמבר 1996‬ ‫המרכז הרפואי "הנטרדון", ניו ג'רזי -‬
‫- יוני 1987 - אפריל 1991‬ ‫המרכז הרפואי "סנט ברנבאס", ניו ג'רזי -‬
‫היינו צריכים לדעת בהקדם האפשרי‬ ‫מה קרה בבתי החולים האחרים.‬
‫אז דני נסע לפגישה במשטרת מדינת פנסילבניה‬
‫כדי לאסוף מידע נוסף לגבי החקירה שלהם.‬
‫זה התחיל מאותו פתק דביק קטן,‬
‫עם השם ומספר הטלפון‬ ‫של הבלש ממשטרת מדינת פנסילבניה.‬
‫בשיחת הטלפון הראשונית שלי עם השוטר איגן,‬
‫הוא אמר לי שהוא מאמין שתרופות נגנבו‬
‫על ידי צ'ארלס קאלן.‬
‫אבל הוא לא נכנס לפרטים בטלפון.‬ ‫רק מאוחר יותר, כשנפגשנו,‬
‫הוא התחיל לספר לנו על כל מה שאירע.‬
‫- בית לחם‬ ‫פנסילבניה -‬
‫השוטר איגן בדק‬ ‫את שיעורי התמותה בבית החולים סנט לוקס.‬
‫הוא הראה לי כמה מהדוחות שלו.‬
‫ואז הוא אמר לי שאחות אמרה לו‬
‫שצ'ארלס קאלן הורג מטופלים,‬
‫ושיש לה אומץ לספר על מה שקורה.‬
‫- אפריל 2000 - יולי 2002‬ ‫בית החולים סנט לוקס, פנסילבניה -‬
‫הכול התחיל ב-2002.‬
‫- בית ספר לרפואה -‬
‫עבדתי עם צ'ארלס קאלן‬
‫ביחידת הטיפול הנמרץ הקטנה‬ ‫בבית החולים סנט לוקס בבית לחם, פנסילבניה.‬
‫היינו קבוצת אנשים נחמדה וקרובה‬ ‫שעבדה טוב ביחד.‬
‫הוא היה משונה.‬
‫היו לו מוזרויות.‬
‫אבל אחים ואחיות ביחידה לטיפול נמרץ‬ ‫הם די מוזרים.‬
‫הייתי שם בלילה בו לקחו אותו‬
‫ואפשרו לו להתפטר,‬ ‫בשעה שתיים או שלוש לפנות בוקר,‬
‫והכול היה מאוד חשאי.‬
‫בערך יום אחר כך,‬
‫התקשרתי לאחת הקולגות שלי ושאלתי,‬ ‫"יש לך מושג מה קורה פה?"‬
‫והיא אמרה לי שיותר מ-50 בקבוקוני תרופות‬
‫נמצאו זרוקים בקופסת המחטים.‬
‫ברבים מהם לא נעשה שימוש, אבל בחלקם נעשה.‬
‫אז התחלתי לחשוב על כל העניין.‬
‫לפני שהוציאו אותו משם,‬
‫היה זמן, פעמיים תוך שבוע, כמעט שבוע בדיוק,‬
‫שהיו לי מטופלים שהיו במצב יציב מאוד,‬ ‫והם חטפו דום לב.‬
‫זה לא היה הגיוני בעיניי.‬
‫אז הכנתי רשימה‬ ‫של כל האנשים שנפטרו בפרק הזמן הזה,‬
‫ואז חזרתי לאסוף את התאריכים,‬
‫את השעות, את השמות וכיוצא בזאת,‬
‫וחיברתי הכול יחד.‬
‫היו 67 מקרי מוות.‬
‫חשבתי שזה הגיוני מבחינה סטטיסטית‬
‫שצ'ארלי היה במשמרת בערך ברבע מהם,‬ ‫שזה אומר בערך 17 מקרים.‬
‫ראיתי 40.‬
‫- קאלן‬ ‫בערך 40 מקרי מוות -‬
‫יותר מפי שניים‬ ‫ממספר שיהיה הגיוני סטטיסטית.‬
‫אני מאמינה שהוא התביית במיוחד‬ ‫על שני מטופלים שלי.‬
‫אנשים שחיבבתי מאוד.‬
‫שמו של אחד מהם היה סם.‬
‫וסם היה גבר ענק.‬
‫כפות הידיים שלו היו כמו כפפות בייסבול.‬ ‫הוא היה עצום.‬
‫וכשהוא הגיע ליחידה שלנו, הוא בכלל לא הגיב.‬
‫הוא לא פקח עיניים,‬ ‫הוא לא דיבר, הוא לא הגיב בשום צורה.‬
‫ו…‬
‫אחרי כמה ימים של טיפול בסם,‬ ‫פתאום שמענו מעין…‬
‫חשבתי, "מה, למען השם…?"‬
‫ולקח לנו קצת זמן להבין שהוא מדבר.‬
‫זה היה קול נמוך ורועם, ואדם גדול מאוד,‬
‫ולקח לנו שעות להבין‬
‫שבאיטיות רבה הוא אמר,‬
‫"אני אוהב אותך."‬
‫וככה הוא הגיב כל פעם שהייתי במשמרת.‬
‫ומספר ימים לאחר מכן,‬
‫הוא התחיל לשיר "את קרן השמש שלי"‬ ‫כשהייתי בחדר.‬
‫הוא היה אדם יקר ומתוק.‬
‫ו…‬
‫הוא חטף דום לב כשצ'ארלי עבד.‬
‫פניתי לממונה עליי, למנהלת שלי,‬
‫ואמרתי, "עכשיו אני בטוחה שהוא הרג אנשים".‬
‫וכולם אמרו, "לא.‬
‫"אנחנו בטוחים שהוא לא."‬
‫הם אמרו, "כבר חקרנו את זה,‬ ‫ושללנו את האפשרות הזאת".‬
‫- סנט לוקס -‬
‫- חדר מיון -‬
‫נהגתי הביתה בבכי באותו בוקר.‬
‫והתקשרתי לחבר יקר, שהיה פקד במשטרה.‬
‫התקשרתי אליו בדרך הביתה ואמרתי,‬
‫"ג'ון, אני לא יודעת מה לעשות עם זה.‬ ‫אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫"אף אחד לא מוכן להקשיב,‬ ‫אף אחד לא נוקט בשום פעולה כדי לעצור אותו.‬
‫"אבל עכשיו אני בטוחה לחלוטין‬ ‫שהוא הורג מטופלים,‬
‫"ולא רק אחד או שניים,‬ ‫הוא הורג הרבה מטופלים,‬
‫"ואף אחד לא מוכן להקשיב לי."‬
‫ואחרי ימים רבים בהם ניסיתי‬ ‫לגרום לאנשי בית החולים להקשיב…‬
‫העברנו את העניין למשטרת המדינה.‬
‫אבל החקירה הייתה איטית מאוד.‬
‫ואז הייתי במשמרת ערב אחד,‬
‫והמנכ"ל של בית החולים לוקס‬ ‫זימן את כל האחיות לטרקלין שלנו,‬
‫והודיע שהחקירה נסגרה,‬
‫ושהמסקנה של משטרת המדינה‬ ‫היא שצ'ארלי לא עשה שום דבר לא בסדר.‬
‫לאחר מכן התחלתי לשמוע‬ ‫הרבה שמועות בקרב הקולגות שלי.‬
‫דברים כמו, "האחות שדיווחה על זה‬
‫"יצרה הרבה מהומה,‬
‫"וכמעט עלתה לסנט לוקס‬ ‫בבנייה של האתר החדש שלהם."‬
‫כדי ללוות כסף בשביל הבנייה,‬
‫הם היו צריכים לדווח‬ ‫על כל תביעה פוטנציאלית,‬
‫ובזה הם התמקדו.‬
‫הם לא רצו לקבל עונש, הם לא רצו להפסיד כסף.‬
‫היה קל יותר לתת לצ'ארלי המלצה טובה‬ ‫ולאפשר לו להמשיך הלאה,‬
‫מאשר להתמודד עם ההשלכות של כל הסיפור הזה.‬
‫בית החולים סנט לוקס‬ ‫מדורג ברשימת מאה המובילים בארה"ב.‬
‫זו מערכת אקולוגית עצומה של טיפול רפואי,‬ ‫והיא המשיכה להתרחב.‬
‫הייתה להם דירוג אג"ח‬ ‫עבור בניית מתחם חדש בזמנו.‬
‫הם רק רצו להוציא אותו משם כמה שיותר בשקט,‬
‫בין אם…‬
‫בכוונה או בצירוף מקרים,‬
‫בצורה שהכי סביר שתמזער את הסיכון בתביעה,‬
‫כזו שתגן על המוסד במחיר הגנה על המטופלים.‬
‫גול.‬
‫שם המטופל:‬ ‫1. גול‬
‫הדפוס שראינו עם המקרים בהם היה מעורב קאלן,‬
‫זה שבפנסילבניה,‬
‫זה שבוורן, עם התקרית של הלן דין,‬
‫הוא שהחקירה נפסקה בעקבות היעדר ראיות.‬
‫מנהלי בית החולים בעצמם‬ ‫חשדו שלקאלן יש כוונת זדון.‬
‫סטריקלנד.‬
‫הארגרוב.‬
‫סטרנקו.‬
‫תקריות מסוג כזה הגיעו עם קאלן‬
‫כמעט לכל מקום בו הוא עבד,‬
‫ולא רצינו שהתיק שלנו‬
‫ייפול כמו שנפלו התיקים האחרים.‬
‫אחד הדברים שמאוד רציתי‬ ‫להתמקד בהם ולבחון אותם‬
‫היה הפעולות ב"פיקסיז".‬
‫מכונת הפיקסיז‬ ‫היא מכונת הוצאת תרופות ממוחשבת.‬
‫רציתי לראות אילו תרופות צ'ארלס קאלן הוציא.‬
‫במהלך הפגישה הראשונה שלי‬ ‫עם מרי לונד, בתחילת אוקטובר,‬
‫היא אמרה לי שהפיקסיז‬ ‫שומרת מידע רק עד 30 יום.‬
‫זה היה נראה לנו מאוד משונה.‬
‫יצרתי קשר עם היצרן בקליפורניה.‬
‫הנציג היה בהלם.‬
‫הם אמרו שאת כל הנתונים הדרושים‬ ‫ניתן לקבל מהיחידה.‬
‫מנהלי בית החולים שיטו בנו.‬
‫זה היה פלילי במפורש, מה שהם עשו.‬
‫נסעתי מייד למשרדה של מרי לונד.‬
‫והסברתי לגברת לונד‬
‫שאם היא לא תיתן לנו את המידע הזה,‬
‫אנחנו נחרים את מכונות הפיקסיז‬
‫ונדאג שהצוות הפורנזי של ה-FBI‬ ‫יבצע ניתוח פורנזי.‬
‫מייד לאחר השיחה שלנו,‬
‫היא הרימה את הטלפון, התחילה לעשות שיחות…‬
‫ובאופן מפתיע,‬
‫היא הצליחה לשחזר את המידע בשבילי.‬
‫זו הייתה ראיה קריטית.‬
‫הצלחנו לוודא שתרופות מסוימות‬ ‫היו באחזקתו של צ'ארלס קאלן‬
‫בזמן שבו תקריות מסוימות‬ ‫התרחשו עם המטופלים ביחידה.‬
‫אבל עוד היינו רחוקים מאוד מלהאשים את קאלן,‬
‫אז היינו צריכים להרחיק אותו ממטופלים.‬
‫עם המידע שאספנו מהרקע שלו,‬
‫מצאנו אי התאמה באחד מטפסי ההעסקה שלו.‬
‫השתמשנו בזה כעילה‬ ‫שבעטיה במרכז הרפואי סומרסט‬
‫יצטרכו לפטר אותו, בעיקרון.‬
‫המאבטחים הובילו אותו החוצה מהבניין.‬
‫הייתי לגמרי בהלם. המומה.‬
‫"למה שאתם…‬
‫"למה שתיפטרו ממנו?‬
‫"למה שהם יפטרו אח כל כך טוב?"‬
‫ונכנסתי למצב הגנה.‬
‫"הודעה שמורה. יום שני, 18:57."‬
‫"היי, איימי, זה צ'ארלי. אני רק חוזר אלייך.‬
‫"יש סיפור גדול לספר.‬
‫"הייתה מהומה גדולה. תחזרי אליי, בסדר?"‬
‫כשהתקשרתי, אמרתי לו, "מותק, מה קרה?"‬
‫הייתי כל כך נסערת,‬
‫והוא אמר שהם פיטרו אותו‬
‫כי הוא לא היה כן לחלוטין בטופס ההעסקה שלו.‬
‫- טופס העסקה‬ ‫קאלן, צ'ארלס -‬
‫דיברנו זמן מה, דאגתי לו מאוד.‬
‫היה נראה שהוא מדוכא.‬
‫אמרתי לו שאתן לו המלצה,‬
‫ושאנחנו נהיה בסדר.‬
‫- חקירה‬ ‫היום ה-27 -‬
‫אחרי שקאלן הוצא מבית החולים,‬ ‫חשבנו שזה זמן טוב לדבר עם קולגות שלו‬
‫כדי לראות אם מישהו‬ ‫אולי ראה אותו עושה משהו מוזר.‬
‫היו בלשים בעבודה,‬
‫והם שאלו הרבה שאלות.‬
‫אנחנו מתחילים להריץ דברים בראש. כולנו.‬
‫אם יכולים לפטר את צ'ארלי,‬
‫אז יכולים לפטר כל אחד מאיתנו.‬
‫רצינו לקדם את התהליך כמה שיותר מהר,‬
‫אבל הייתה בקשה מצד בית החולים,‬
‫שהגיעה דרך הממונים עליי,‬
‫שיהיה נוכח במקום נציג מהנהלת בית החולים.‬
‫כפי שהסתבר, מרי לונד הייתה הנציגה שהצטרפה,‬
‫והאחיות פחדו‬
‫לשתף פעולה באופן כן מול הבוסית שלהן.‬
‫אנחנו לא מתקדמים.‬
‫דיברנו פחות או יותר עם כל חברי הצוות,‬
‫והשם האחד שכל הזמן עלה היה איימי לוקרן,‬
‫שרואיינה אחרונה.‬
‫וקיבלתי את ההחלטה‬ ‫שאני רוצה להיות זה שיראיין את איימי.‬
‫כשנכנסתי לחדר האחורי הקטן,‬
‫מרי לונד, שהייתה מנהלת הסיכונים,‬
‫נכנסה יחד איתי.‬
‫היא הדריכה אותי ואמרה, "הכול יהיה בסדר".‬
‫אמרתי לו מייד שכל זה קשקוש מוחלט.‬
‫נראה לי שאמרתי "קשקוש" הרבה פעמים.‬
‫ואז, מסיבה כלשהי,‬
‫מרי לונד הייתה צריכה לצאת.‬
‫קיבלתי אנרגייה טובה מאיימי.‬
‫אהבתי את העובדה שהיא הגנה על חבר שלה.‬
‫אז חשבתי שיהיה שווה מצידי‬ ‫להסתכן ולהראות לה‬
‫חלק מהמידע שהיה לי.‬
‫הוא העביר לי נייר מהצד השני של השולחן.‬
‫אלה היו הדפסי הפיקסיז של צ'ארלי.‬
‫היא נענעה בראשה. זה היה כאילו היא אדם אחר.‬
‫היא הורידה את המגננות ואמרה, "ואו".‬
‫זה היה כאילו היא התחילה לחשוב בראשה‬ ‫שמה שאני אומר לה עשוי להיות נכון.‬
‫היה ברור מאוד‬
‫שהיה משהו זדוני במסמך הזה.‬
‫פשוט נעשיתי חסרת הבעה.‬
‫ואז ראיתי משהו בראש.‬
‫אני זוכרת שהייתי בתחנת האחיות.‬
‫ראיתי מטופלת נכנס לטכיקרדיה חדרית.‬
‫צעקתי, "קוד כחול",‬
‫הגעתי לחדר,‬
‫וצ'ארלי כבר היה עם המטופלת הזו.‬
‫וצ'ארלי הזריק משהו למטופלת.‬
‫שאלתי את צ'ארלי, "איזו תרופה אתה נותן?"‬
‫והוא אמר, "לידוקאין".‬
‫וחשבתי שזה משונה.‬
‫היה רגע, רגע קצר,‬
‫שבו חשבתי, "למה הוא נותן לידוקאין?"‬
‫אנחנו באמצע נוהל הקוד,‬ ‫עושים החייאה, ממשיכים עם לידוקאין,‬
‫ואז הרופא המתמחה מגיע.‬
‫אני נותנת לו, כמובילת הקוד,‬
‫"זאת ההתקדמות של הקוד הכחול שלנו."‬
‫והוא אמר,‬
‫"מי נתן למטופלת הזאת לידוקאין?"‬
‫אמרתי, "אני. אני נתתי לידוקאין.‬
‫"אני מובילת הקוד,‬ ‫אני נתתי הוראה לתת לידוקאין."‬
‫הוא אמר, "היא אלרגית ללידוקאין".‬
‫אז תפסתי אותו רוצח מישהי, ואני לא…‬
‫לא ראיתי את זה.‬
‫ולא חשבתי על זה.‬
‫אחרי התגלית הזאת,‬
‫הסתכלתי על דני ובחנתי את התגובה שלו.‬
‫ודני…‬
‫הוציא מהפה את המילים, "תעזרי לי?"‬
‫אני לא זוכרת שנהגתי הביתה באותו יום.‬
‫אני רק זוכרת‬
‫שכשהגעתי הביתה, התקשרתי לדונה.‬
‫זה הרגיש כמו נחשול גאות. זה הרגיש כאילו…‬
‫עבור המטופלים, המשפחות…‬
‫העובדה שנתתי בו אמון.‬
‫באמת שנתתי בו אמון.‬
‫- חקירה‬ ‫היום ה-48 -‬
‫בערך יום אחרי הריאיון עם איימי לוקרן,‬
‫החלטנו לנסוע לבית שלה.‬
‫אם נוכל לשכנע את איימי לעבוד איתנו,‬ ‫תהיה לנו מישהי מבפנים.‬
‫כשהם הגיעו לבית שלי,‬
‫טים ודני הסתכלו על הניירת הזו שהייתה להם‬
‫כאילו היא כתובה בשפה אחרת לגמרי.‬ ‫הם לא דיברו את השפה.‬
‫אז הם שאלו אותי‬ ‫מה אני רואה בהדפסי הפיקסיז.‬
‫וראיתי‬
‫הרבה ביטולים.‬
‫- בוטל‬ ‫דיגוקסין -‬
‫הביטולים האלה היו גם של תרופות קטלניות.‬
‫הוא היה נכנס למערכת תחת שם של מטופל,‬
‫מקליד "דיגוקסין",‬
‫המגירה הייתה נפתחת,‬
‫והוא היה לוקח תרופה.‬
‫ואז הוא היה מבטל‬ ‫את האינטראקציה המסוימת הזו.‬
‫- בוטל -‬
‫בזמן שאנחנו נכנסים לכל השיחות האלה,‬
‫הטלפון שלי מצלצל.‬
‫וזאת מנהלת הסיכונים, מרי לונד.‬
‫הייתי בהלם, וקצת חשדתי.‬ ‫למה היא מתקשרת אליי הביתה?‬
‫ואז היא התחילה לשאול אותי שאלות,‬
‫ורצתה לדעת אם דיברתי עם הבלשים‬ ‫אחרי הפגישה שלנו.‬
‫היא גם ייעצה לי‬ ‫שזה יהיה רעיון טוב לא לדבר איתם,‬
‫אלא אם נמצא איתי נציג מבית החולים.‬
‫היא ניסתה להפחיד אותי‬ ‫כדי שלא אדבר עם הבלשים.‬
‫בזמן שאני מדברת איתה בטלפון,‬
‫דני וטים מנסים להאזין לשיחה.‬
‫היה לי הרבה מה להפסיד.‬
‫קריירה, משפחה.‬
‫הייתה לי קרדיומיופתיה.‬
‫חששתי שאהפוך לבעלת מוגבלות,‬
‫שלא תהיה לי אפשרות להיות מבוטחת.‬
‫הייתי צריכה לדבר עם הבת שלי.‬ ‫זאת הייתה חייבת להיות החלטה משפחתית.‬
‫אז כשהיא חזרה מבית הספר‬
‫ישבנו,‬
‫ואמרתי לה שאימא עובדת עם מישהו‬
‫שיכול מאוד להיות שפוגע באנשים,‬
‫שיכול להיות שהוא הורג אנשים,‬
‫ושיש לי הזדמנות‬
‫אולי למנוע ממנו לפגוע בעוד מישהו.‬
‫היא אמרה, "אם יש לנו הזדמנות לעצור רוצח,‬
‫"ברור שאנחנו צריכות לעצור אותו.‬ ‫ברור שצריך לעשות את זה."‬
‫לילדה בת 11 הייתה יכולת מוסרית גבוהה יותר‬
‫מאשר למישהי שאחראית לניהול סיכונים.‬
‫- חקירה‬ ‫היום ה-50 -‬
‫איימי הסכימה לאפשר לנו להקליט‬ ‫את השיחות שלה עם צ'ארלס קאלן.‬
‫אחד התפקידים החיוניים שלי בחקירה‬
‫היה לשמור על הקשר שלי עם צ'ארלי.‬
‫היה לנו רוצח סדרתי שמסתובב חופשי.‬
‫והיינו צריכים להבטיח, א', שהוא לא יברח‬
‫וייסע למקום בו לא נוכל לאתר אותו,‬
‫או ב', שימצא עוד משרה כאח במוסד אחר,‬
‫בו הוא יוכל לחזור להרגליו הישנים.‬
‫ידענו שהוא מחפש עבודה.‬
‫ידענו שמבחינה רגשית, הוא נעשה מדוכא יותר.‬
‫היה לי קשה לשמוע את הקול שלו.‬ ‫הייתי מרגישה כאילו…‬
‫אני בוגדת בו.‬
‫אבל פשוט ידעתי בעצמותיי‬
‫שהוא ימשיך להרוג,‬
‫ושהוא רק ישתפר בזה.‬
‫המחשבות שלי רצו במהירות.‬
‫היה פחד…‬
‫להיתפס.‬
‫לא יכולתי להפסיק.‬
‫הגשתי מועמדות…‬
‫למשרה מלאה‬
‫במוסד אחר.‬
‫וידעתי שזה יקרה שוב.‬
‫- חקירה‬ ‫היום ה-52 -‬
‫איימי הגיעה למשרד שלנו‬ ‫וייעצה לנו לגבי דפוסים שאנחנו צריכים לחפש.‬
‫כשהמשכתי להגיע לשם, ממש הרגשתי חלק מהצוות.‬
‫והבנתי שאולי אני קול קטן,‬
‫אבל מה שיש לי‬ ‫זו שפה שאף אחד מהם לא יודע לדבר.‬
‫שאלתי אותם גם,‬
‫"איפה הרישומים מ'סרנר'?"‬
‫ודני ואני הסתכלנו זה על זה‬
‫ובעיקרון שאלנו, "מי זה 'סרנר'?"‬
‫היא אמרה, "זה לא מי, זה מה".‬
‫אמרתי, "אלה כל הרישומים של המטופלים".‬
‫בלי ההדפסים מסרנר,‬
‫יהיה קשה מאוד להוכיח שהוא הזריק למטופלים.‬
‫כשחזרתי לעבודה,‬
‫התחלתי להדפיס את רישומי המטופלים,‬ ‫כדי שאוכל לבדוק אותם.‬
‫מסתבר שכשאף אחד לא ראה אותה,‬
‫היא הייתה ניגשת למחשב‬ ‫ומדפיסה המון דפי מידע על מטופלים,‬
‫בידיעה שהמוסד יוכל לתבוע אותה.‬
‫זה דרש כמות עצומה של אומץ לב.‬
‫לשים את עצמי תחת לחץ כזה…‬
‫כבר היו לי דאגות בנוגע לבריאות שלי.‬
‫אבל ידעתי‬
‫שאפילו אם אני מסכנת את חיי…‬
‫ידעתי שאני חייבת לעזור להם.‬
‫השתמשנו בכל פיסות המידע השונות הללו‬
‫כדי להצליב ביניהן.‬
‫שביל של מסמכים הוביל חזרה לקאלן.‬
‫אם נצליח להוכיח מקרה מוות אחד…‬
‫נתפוס אותו.‬
‫- הכומר גול, 68 -‬
‫היינו צריכים גופה.‬
‫היינו צריכים להוציא דיגוקסין מהרקמה.‬
‫חשבנו שהכומר גול הוא התיק הכי חזק שלנו,‬
‫למרות העובדה שהוא מת כמה חודשים קודם לכן.‬
‫גם בעוד מיליון שנה‬ ‫לא הייתי חושבת שהוא ייכנס אליי הביתה‬
‫ובגדול יגיד, "מישהו הרג את אחיך".‬
‫באותו רגע כעסתי, כי…‬
‫זה בלתי אפשרי. זה לא יכול להיות.‬
‫הוא אמר שהם ככל הנראה‬ ‫ירצו להוציא את הגופה מהקבר,‬
‫ושאל אם אסכים לכך.‬
‫- הכומר הנכבד‬ ‫פלוריאן ג'. גול -‬
‫זה הרבה להתמודד איתו, עבור כל משפחה.‬
‫ולעבור שוב קבורה שלמה בבית הקברות.‬
‫את כמעט רוצה להגיד,‬
‫"תנו לו לנוח על משכבו בשלום."‬
‫אבל אמרתי, "אין בעיה. אתן לכם את הסכמתי".‬
‫אני זוכר שהיא אמרה לי‬ ‫שאחיה בילה את כל חייו בעזרה לאנשים,‬
‫ועכשיו, אפילו במותו,‬ ‫יש לו הזדמנות לעזור לאנשים.‬
‫אחרי הוצאת הגופה מהקבר, שרידיו של הקבר גול‬
‫הועברו למשרד הפתולוג האזורי,‬
‫לקראת נתיחה שלאחר המוות.‬
‫כמות הדיגוקסין שנמצאה בגופו של הכומר גול‬
‫נתנה לנו מספיק‬ ‫כדי לשנות את סיבת ואופן המוות‬
‫ממוות טבעי, כמו שדיווח בית החולים,‬
‫לרצח.‬
‫אבל חסרו לנו כמה חתיכות‬ ‫שמושבעים לפעמים רוצים לראות.‬
‫משהו פיזי.‬
‫המזרק ההוא, או שקית העירוי שזוהמה.‬
‫זה לא תמיד כל כך קל.‬
‫- חקירה‬ ‫היום ה-60 -‬
‫צ'ארלי התקשר אליי‬
‫כדי להגיד לי שהוא ממש נרגש‬ ‫מכך שהוא מצא עבודה.‬
‫אז התקשרתי לטים והודעתי לו.‬
‫אם קאלן יתחיל לעבוד,‬
‫הסבירות שהוא יהרוג עוד אנשים‬ ‫הייתה מאוד גבוהה.‬
‫הזמן שלנו אזל.‬
‫בלי הודאה, הוא היה ממשיך לרצוח.‬
‫הוא היה ממשיך להרוג.‬
‫אז הם שאלו אותי אם אהיה מוכנה להיפגש איתו‬
‫כשיש עליי מכשיר האזנה.‬
‫"הודעה שנשמרה."‬
‫"היי, איימי, זה צ'ארלי. אני רק חוזר אלייך.‬
‫"יום שישי זה אפשרי.‬ ‫אני לא יודע על איזו שעה חשבת,‬
‫"אבל בטח, כן, אני אשמח להיפגש."‬
‫חיברנו לאיימי מכשיר האזנה,‬ ‫והתמקמנו במגרש החניה.‬
‫הייתי מבועתת.‬
‫כשנכנסתי למסעדה,‬
‫צ'ארלי חיבק אותי, בפעם הראשונה.‬
‫ופחדתי נורא‬
‫שהוא ירגיש את הקופסה השחורה‬
‫שהודבקה לגב התחתון שלי.‬
‫"מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫"כן?‬ ‫-כן."‬
‫יש הרבה רעש רקע במסעדה, הרבה מוזיקה רועשת.‬
‫זה היה כמעט כמו "האפי אוואר".‬
‫"הייתה לי בעיה כשהתחלתי.‬
‫"תקרית עם רמת סוכר נמוכה.‬
‫"ובבית החולים וורן מטופלת מתה‬ ‫24 שעות אחרי שהייתי האח שלה.‬
‫"מישהו אמר, הבן אמר, שהזרקתי לה משהו.‬
‫"ומה לגבי הכומר גול?‬
‫"מה קרה? צ'ארלי, מה קרה?‬
‫"אני לא יכול…‬
‫"אני יודעת שאתה יכול.‬
‫"אני רואה אותך, ואני לא טיפשה.‬
‫"אז למה?‬
‫"אתה כל כך טוב.‬
‫"למה?‬
‫"תן לי לעזור לך."‬
‫ואז מכשיר ההאזנה הפסיק לעבוד.‬
‫אמרתי, "אני יודעת שעשית את זה.‬ ‫אני יודעת שעשית את זה,‬
‫"והכול יהיה בסדר. אני עדיין אוהבת אותך."‬
‫אבל בפעם הראשונה,‬
‫זה לא היה צ'ארלי.‬
‫הוא נעשה מאוד חיוור.‬
‫הוא התקשה…‬
‫סובב את ראשו.‬
‫הקול שלו השתנה.‬
‫אני…‬
‫לא הייתי עם חבר שלי, צ'ארלי.‬
‫לא הייתי איתו.‬
‫זאת הייתה ריקנות.‬
‫זו לא הייתה אפלה,‬
‫זו לא הייתה מפלצת.‬
‫זה היה פשוט כלום.‬
‫לא היה אכפת לו ממני,‬ ‫לא היה אכפת לו משום דבר.‬
‫הוא רק אמר, "אני רוצה ליפול כשאני נאבק".‬
‫אם קאלן היה חופשי, הוא היה הורג עוד אנשים.‬
‫אסור לקחת סיכונים עם דבר כזה.‬
‫אז דני ואני התעמתנו איתו,‬
‫ושאלנו אותו אם הוא מוכן לנסוע איתנו.‬
‫והודענו לו שאנחנו עוצרים אותו‬
‫על הרצח של הכומר גול.‬
‫ברגע שקאלן הובא למשרד שלנו,‬
‫המשכנו עם הריאיון.‬
‫כשטים ואני דיברנו איתו, לא היה שם עימות.‬
‫לא צעקנו עליו, לא צרחנו עליו.‬
‫דיברנו איתו כמו שאני מדבר איתך עכשיו,‬
‫והוא רק אמר, "אני פשוט לא יכול".‬
‫הוא חיבק את עצמו‬ ‫והצמיד את ברכיו לחזה כמו בתנוחה עוברית‬
‫בזמן שהוא ענה לנו.‬
‫אפשר היה ממש לראות אותו‬ ‫מחזיק בפנים את מה שבתוכו.‬
‫זה היה שם, אבל זה לא יצא החוצה.‬
‫עדיין היינו מוכנים להמשיך לנסות,‬
‫אבל האנשים שצפו בנו…‬
‫אמרו שזה מספיק.‬
‫הרגשתי שהסיכוי שלנו לקבל הודאה הלך.‬
‫טים מתקשר אליי,‬
‫והם חשבו על תוכנית,‬
‫במסגרתה אצטרך לדבר עם צ'ארלי.‬
‫וצ'ארלי הגיע, כבול בשלשלאות…‬
‫בלבוש צוות בית חולים,‬
‫ועם הנעליים בלי השרוכים שלו,‬
‫ו…‬
‫אני פשוט…‬
‫איבדתי את זה.‬
‫רק מלראות אותו ככה.‬
‫זה היה כמו לראות ילד.‬
‫לא הרגשתי כעס כלפיו.‬
‫לא הרגשתי…‬
‫כאילו הייתה שם מפלצת.‬
‫הרגשתי, שוב,‬
‫את גל האשמה הזה, של בגידה בחבר.‬
‫הם הורידו ממנו את השלשלאות,‬
‫וצ'ארלי ואני התחלנו לדבר‬
‫כרגיל,‬
‫כאילו זה נורמלי לגמרי שנשב שם על ספה,‬
‫כשהוא בלבוש צוות רפואי.‬
‫זה היה ביזארי כמה רגיל זה הרגיש.‬
‫אבל אז חשבתי על…‬
‫מי אני באמת אמורה להגן.‬
‫הוא רצח כמה מהאנשים הפגיעים ביותר.‬
‫הם היו קשורים,‬
‫קיבלו תרופות,‬
‫היו חסרי יכולת להגן על עצמם.‬
‫התפקיד שלי היה להגן עליהם, ולא עשיתי זאת.‬
‫ידעתי שאעשה כל דבר‬
‫כדי להוציא ממנו הודאה.‬
‫ואז אמרתי לו…‬
‫"החיים שלי‬
‫"כפי שאני מכירה אותם, עומדים להסתיים,‬
‫"כי זה משפיע גם עליי.‬
‫"אתה תוכל להיות הגיבור שלי היום.‬
‫"אתה תוכל לעשות את זה. אתה.‬
‫"ואני אשאל אותך שאלה אחת.‬
‫"איך…‬
‫"הרגת את הכומר גול?"‬
‫והוא אמר שהוא הזריק לו דיגוקסין.‬
‫עם זה, כבר היה לנו מספיק.‬
‫אז הוצאנו אותה משם, והכנסנו אותו לחדר אחר,‬
‫חדר הריאיונות שלנו,‬
‫ובעיקרון אמרנו לו, "עכשיו אתה יכול לדבר".‬
‫אני סמל בילוש טים ברון.‬
‫איתי נמצא הבלש דן בולדווין.‬
‫היום יום ראשון, 14 בדצמבר, 2003.‬
‫השעה היא 18:14, בקירוב.‬
‫האם הייתה לך הזדמנות‬
‫לדבר עם חברה שלך לפני ההקלטה?‬
‫כן, הייתה לי.‬
‫האם אחרי השיחה שלך עם חברה שלך‬
‫החלטת לדבר איתנו על תקריות מסוימות?‬
‫כן.‬
‫בוא נדבר על המקרה של פלוריאן גול.‬
‫האם אתה אחראי למותו?‬
‫כן.‬
‫ולמה זה, צ'ארלי?‬
‫כי הזרקתי לו תרופה בשם דיגוקסין.‬
‫איך זה גרם לך להרגיש?‬
‫אני…‬
‫הרגשתי הקלה שהוא לא…‬
‫כבר לא מחובר לכל המכונות האלה.‬
‫קיווינו להודאה אחת, במקרה הכי טוב.‬
‫לא היינו לגמרי מוכנים‬
‫למסע שאליו הוא לקח אותנו.‬
‫הרגשתי מחויבות חזקה,‬
‫רצון חזק לשים סוף לסבל, כשראיתי אותו.‬
‫הייתי עובר תקופות ארוכות בלי כלום, אבל אז,‬
‫הייתי מוצא את עצמי חוזר,‬
‫מרגיש מוצף,‬
‫מרגיש שאני לא מסוגל לראות אנשים כאובים,‬
‫מתים, זוכים ליחס לא אנושי.‬
‫אני…‬
‫הרסתי לא רק את…‬
‫האלוהים, הגורל, של האנשים האלה,‬
‫ו…‬
‫גרמתי כנראה להרבה סבל למשפחות הללו,‬
‫אלא גם פגעתי באנשים שאני אוהב‬
‫מאוד.‬
‫וממש לא רציתי לעשות את זה.‬
‫אני אוהב…‬
‫את הילדים שלי מאוד,‬
‫ומאוד רציתי להיות חלק מחייהם.‬
‫אבל אני…‬
‫פשוט לא יכולתי לעצור את עצמי.‬
‫לא רציתי שאנשים יראו אותי כמה שאני.‬
‫מה אתה, צ'ארלס?‬
‫אדם שנתנו בו אמון,‬
‫ושהיה אחראי למותם של הרבה אנשים.‬
‫זיהמתי שקיות עירוי עם אינסולין.‬
‫אני לא זוכר‬ ‫את המטופלים הספציפיים או משהו כזה.‬
‫יש סיבה מסוימת שעשית את זה?‬ ‫זו הייתה סתם בחירה אקראית?‬
‫אני מניח שרוב המטופלים היו במצב אנוש מאוד.‬
‫חיכיתי בחדר‬
‫עם תצפית מושלמת על אחד מהמוניטורים,‬
‫כששמעתי שהוא השתמש בשקיות.‬
‫אני חוזרת לאותם רגעים‬
‫שבהם אני לקחתי את השקיות האלה.‬
‫אני הייתי זו‬ ‫שנתנה את התרופות הקטלניות האלה.‬
‫כל האחים והאחיות, כל חברי הצוות,‬
‫הכנו עבורו את הקורבנות שלו.‬
‫ואז נתנו את הרעל שלו עבורו.‬
‫רציתי שהוא יהיה רוצח מתוך רחמים.‬
‫רציתי להאמין‬
‫שהוא גאל אנשים מייסוריהם,‬
‫אבל זה לא מה שהוא עשה.‬
‫רבים מהמטופלים שהוא הרג‬
‫היו בדרך להחלמה.‬
‫במקרים מסוימים,‬
‫מטופלים התכוננו לשחרור, כי מצבם השתפר.‬
‫זה לא משהו שאפשר להבין.‬
‫זה לא משהו שאפשר להצדיק.‬
‫אחת התרופות שצ'ארלי השתמש בהן‬
‫הייתה וקיורוניום.‬
‫וקיורוניום היא תרופה משתקת.‬
‫אדם יהיה לחלוטין ערני וער,‬
‫מודע למה שקורה,‬
‫אבל לא מסוגל לדבר, למצמץ,‬ ‫לנשום או לעשות כל דבר אחר.‬
‫כלומר, הוא יהיה ממש משותק בגוף הער שלו,‬
‫בלי יכולת לנשום, כשהוא ממשיך למוות.‬
‫פשוט זוועה.‬
‫תוכל להגיד לנו, בסך הכול,‬ ‫לאורך כל 15-16 השנים שלך,‬
‫לכמה מטופלים עזרת למות?‬
‫אולי 30-40 מטופלים.‬
‫אוקיי, 30-40 מטופלים בסך הכול?‬
‫כן.‬
‫ערב טוב, אני ג'קי היילנד.‬
‫אח לשעבר בבית חולים בניו ג'רזי‬ ‫מואשם בהריגת המטופלים שלו, והרבה מהם.‬
‫למעשה, אם דבריו נכונים,‬ ‫הוא הותיר מאחוריו שביל של מתים.‬
‫כפי שהוא רואה זאת,‬ ‫הוא רק עזר לאנשים שסבלו,‬
‫אבל לדברי המשטרה,‬ ‫הוא לא יותר מאשר רוצח המונים.‬
‫ונסה טיילר נמצאת כעת בסומרוויל,‬ ‫עם פרטים נוספים. ונסה.‬
‫ובכן, יכול להיות שהאח הזה הרג יותר אנשים‬
‫מכל אחד אחר בהיסטוריה של ניו ג'רזי,‬
‫בקריירה שנמשכה שנים רבות‬ ‫וכללה בתי חולים רבים,‬
‫ביניהם המרכז הרפואי סומרסט,‬
‫המקום שרק בו האח טוען שהרג 12 אנשים.‬
‫אני חושבת שאנשי הצוות היו בהלם,‬ ‫באופן כללי,‬
‫אבל הקהילה, כמה מהמטופלים המבוגרים יותר,‬
‫נתנו הערות כמו,‬
‫"לא תהרגי אותי‬ ‫כמו שצ'ארלס קאלן הרג מטופלים?"‬
‫בפעם הראשונה שמישהו אמר לי את זה,‬ ‫נכנסתי לשירותים ובכיתי.‬
‫כי הוא לא ייצג את מי שהיינו.‬
‫צ'ארלס קאלן הודה‬ ‫שהרג מטופל חולה סרטן בן 40‬
‫ואת הכומר הקתולי, הכומר פלוריאן גול.‬
‫זה מעלה את מספר הרציחות הכולל ל-23.‬
‫הוא לא הראה כל חרטה בבית המשפט היום.‬
‫אני לא רוצה להיות מיוצג.‬
‫אני לא מתכוון לכפור בהאשמות,‬ ‫אני מתכנן להודות באשמה.‬
‫בעלי המנוח היה בבית החולים, חולה מאוד,‬
‫ארבע עשרה שנה לפני שהוא נפטר.‬
‫הנכד הבכור שלי‬
‫זכה לגדול עם בעלי,‬
‫הוא הכיר את סבא שלו…‬
‫כי בעלי הצליח לשרוד את המשבר הזה.‬
‫לבעלי הייתה השפעה עצומה על חייו ועל ערכיו.‬
‫וזה מה שצ'ארלי גזל מאנשים.‬
‫הוא גזל מהם חופשות עם אהוביהם,‬
‫וטקסי סיום לימודים, וחתונות,‬ ‫וימי הולדת, ושיעורים לחיים‬
‫וכל הדברים האלה, מעשרות ואולי מאות אנשים.‬
‫הוא גנב מהמשפחות שלהם ומהם.‬
‫אני מניחה שרציתי לקבל הזדמנות לראות אותו…‬
‫היום יתקיים השימוע של המדינה נגד קאלן.‬
‫ורציתי שהוא ידע איזה מין אדם היה אחי.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אני אחותו של הכומר פלוריאן ג'. גול.‬
‫הוא היה אדם מאוד ביישן, צנוע ואכפתי.‬
‫הוא נתון אמון רב באחרים.‬
‫הוא לא הסתכל על אף אחד.‬
‫ואמרתי, "אני מתביישת שאתה אח.‬
‫"אני אחות. מלמדים אותנו להציל חיים,‬ ‫לא להרוג אנשים."‬
‫הוא אף פעם לא אמר משהו כמו, "אני מצטער".‬
‫כבודו, צ'ארלס קאלן‬ ‫מואשם ברצח פסקואל נפוליטאנו.‬
‫אני רוצה לספר לך קצת על אבי.‬
‫אבי היה גדול מהחיים.‬ ‫הוא גידל אותי ותמך בי כל חיי.‬
‫אולי לקחת את גופה הפיזי,‬
‫אבל רוחה ואופייה נמצאים בחדר הזה עכשיו.‬
‫אפילו אין לך אומץ להביט לכאן, נכון?‬
‫זאת בושה.‬
‫הלב שלי כואב על הבן שלי.‬
‫הוא מדמם על הבן שלי!‬
‫אני מסתובבת עם חור בלב,‬
‫שלעולם לא יתמלא שוב.‬
‫לא ייאמן שאדם אחד‬ ‫יכול להשפיע על חייהם של כל כך הרבה אנשים.‬
‫אח מוסמך, שאמור לתת טיפול,‬ ‫לקח את חייו של אחי‬
‫לטובת הרווח האישי, האנוכי והמעוות שלו.‬
‫אני כל כך אבודה בלי אחי.‬
‫כשהיינו צעירים יותר,‬ ‫היינו עושים הכול ביחד.‬
‫הוא היה החבר הכי טוב שלי.‬
‫- מייקל ט'. סטרנקו‬ ‫מת ב-15 במאי, 2003 -‬
‫- איירין קראפף‬ ‫מתה ב-22 ביוני, 2001 -‬
‫- דורות'יאה ק'. הוגלנד‬ ‫מתה ב-6 באפריל, 2003 -‬
‫לארי נפטר ב-2001…‬
‫- המסע הטרגי של הבן -‬
‫כשהוא מקווה ומתפלל שהאיש הזה ייתפס.‬
‫ושום דבר מזה לא קרה בתקופת חייו, לצערי.‬
‫אם רק אנשים היו מקשיבים לו.‬
‫על הפשעים הללו ועל הבגידה הזאת,‬
‫נגזרים עליך עונשים רצופים‬ ‫כפי שמצוין בהסדר הטיעון הגלובלי.‬
‫האם אתה מבין?‬
‫אם כך, תודה לכולם.‬
‫קאלן חתם על הסדר טיעון‬ ‫שיחסוך ממנו את עונש המוות,‬
‫אם הוא ישתף פעולה באופן מלא עם החקירה.‬
‫יש אנשים נוספים שיש להם אחריות על הפעולות‬
‫של צ'ארלס קאלן, חוץ מצ'ארלס קאלן.‬
‫- בית חולים -‬
‫ברוב בתי החולים שעבדתי בהם…‬
‫היה להם חשד כבד שהיו…‬
‫מקרי מוות שקשורים אליי.‬
‫למה לדעתך הם לא פעלו יותר בנושא?‬
‫אני חושב שהם חששו לגבי הפרסום.‬
‫אם הגנה על חיי אדם‬ ‫לא הייתה בעדיפות עליונה עבורם,‬
‫בלתי אפשרי לנחש כמה נמוך אדם מסוגל לרדת‬
‫כדי להגן על האינטרס הכספי שלו‬ ‫ועל האינטרס של בית החולים.‬
‫יש שאלות רבות‬
‫לגבי האופן בו הוא הצליח, לכאורה,‬
‫להמשיך לרצוח בבתי חולים‬ ‫לאורך כל כך הרבה זמן.‬
‫דניס מילר, מנכ"ל ונשיא‬ ‫המרכז הרפואי סומרסט בניו ג'רזי,‬
‫האם אתה לוקח על כך אחריות כלשהי?‬
‫ממש לא. אנחנו לוקחים אחריות‬ ‫על חקירת האיש הזה ועל ההובלה למעצרו.‬
‫אני גאה מאוד בד"ר קורס ובמרי לונד,‬ ‫שהובילו את החקירה בבית החולים שלנו.‬
‫אנחנו בית החולים הראשון‬ ‫שזיהה אותו והוביל למעצרו.‬
‫אבל האם יכולתם לערוך בדיקת רקע מקיפה יותר?‬
‫ממש לא. הבעיה היא‬ ‫מעסיקים אחרים שהתקשרנו אליהם.‬
‫ערכנו בדיקת רקע פלילי מלאה לגביו,‬
‫וגם בדיקת המלצות מלאה,‬ ‫וכולם אמרו אותו דבר:‬
‫הוא עזב בלי שהיו איתו בעיות,‬ ‫ועם רישיון תקין.‬
‫השאלה שנשאלת בנושא‬ ‫היא כיצד מישהו עובד בבית חולים,‬
‫איך מישהו הורג אנשים בבתי חולים,‬
‫שוב ושוב, לאורך 16 שנה?‬
‫שוב, תשעה בתי חולים ובית אבות.‬ ‫למה לא תפסו אותו?‬
‫והתשובה היא שמסתבר שהוא כן נתפס,‬ ‫פעם אחר פעם.‬
‫והאנשים שתפסו אותו,‬ ‫או שהייתה להם סיבה לחשוד שמשהו לא בסדר,‬
‫העבירו אותו הלאה,‬
‫עם המלצות טובות או נייטרליות,‬ ‫והוא תמיד מצא עוד עבודה.‬
‫זאת השערורייה.‬
‫וצ'ארלס קאלן ישב בכלא עד סוף חייו,‬
‫אבל האנשים שהעבירו אותו הלאה‬
‫אלה שמקבלים הרבה כסף כדי להיות אחראיים,‬
‫מעולם לא קיבלו אחריות.‬
‫הם עשו עבודה טובה מאוד בעבודה שלהם,‬
‫שהייתה קשורה יותר‬ ‫למוסד של שירות בריאותי פרטי, למטרות רווח,‬
‫אבל הם לא עשו טוב.‬
‫הם לא עשו טוב מבחינת מה שמערכת הבריאות הזו‬ ‫אמורה לעשות, בתיאוריה,‬
‫שזה להגן על מטופלים, לספק טיפול למטופלים.‬
‫אז הם נכשלו,‬
‫אבל קיבלו פרס‬
‫על הצלחתם בהגנה על המוסד,‬ ‫על חשבון המטופלים.‬
‫צ'ארלס קאלן הודה ברצח של 29 מטופלים‬
‫ובניסיון לרצח של שישה נוספים.‬
‫נגזרו עליו 18 מאסרי עולם רצופים במרץ 2006.‬
‫מומחים מאמינים שיכול להיות‬ ‫שהוא הרג עד 400 איש,‬
‫מה שיהפוך אותו לרוצח הסדרתי הפורה ביותר‬ ‫בהיסטוריה האמריקאית.‬
‫בעקבות הודאתו של קאלן ב-2003,‬
‫המרכז הרפואי סומרסט ובתי חולים נוספים‬ ‫בניו ג'רזי תמכו בהעברת "חוק קאלן".‬
‫החוק דורש מספקי טיפול רפואי לדווח למדינה‬
‫על כל ליקוי, אי-יכולת או התנהגות לא ראויה‬ ‫של עובד, שעלולים לפגוע במטופלים.‬
‫החוק דורש גם שהרישומים הללו‬ ‫יועברו למעסיקים עתידיים פוטנציאליים.‬
‫בבית החולים סנט לוקס‬ ‫אומרים שהם חקרו באופן מלא את צ'ארלס קאלן.‬
‫לא סנט לוקס ולא משטרת מדינת פנסילבניה‬
‫מצאו ראיות לפגיעה במטופלים‬ ‫עד אחרי הודאתו של קאלן ב-2003.‬
‫בסנט לוקס אומרים שהרחבת בית החולים‬
‫מעולם לא היוותה שיקול‬ ‫בהחלטות שהתקבלו שם לגבי חקירתו של קאלן.‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬