Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pomoc lidem
mi vždycky přinášela spoustu radosti.
Tak jsem si říkal, že bych se měl
stát zdravotním bratrem.
Ze začátku jsem dělal noční směny.
Měl jsem pocit…
že je toho na mě moc.
Vadilo mi
sledovat, jak lidi trpí.
Občas jsem mohl…
akorát tak ukončit jejich trápení.
Nedokázal jsem přestat.
Mimořádné zprávy z New Jersey.
Nečekaná odhalení otřásla celým městem.
Nemocniční ošetřovatel vraždil pacienty.
…v okresu Somerset.
Tento zdravotní bratr může být jedním z nejplodnějších sériových vrahů.
VRAŽDY BEZ PŘEDPISU
BŘEZEN 2003
Byla jsem matka samoživitelka
a v Somersetu jsem začala pracovat jako sestra na JIP.
Vždycky jsem hodila svoje dvě dcery do školy
a odjela do New Jersey.
Bylo to úžasné maloměsto.
Tamější nemocnice byla středobodem celé komunity.
Byla jsem mladá, plná energie a tak trochu hyperaktivní.
Jedna z vrchních sester mi zakázala pít kávu.
Amy byla úžasná.
Naše společné směny jsem si vždycky moc užívala.
Práci na JIP jsem milovala.
Zbožňovala jsem pocit, že ochraňuju pacienty.
Dělala jsem všechno, co bylo v mých silách, abych jim pomohla.
Se smrtí se setkáváme běžně.
Jsme to jediné, co od ní pacienty dělí.
Práce na JIP je velice ošidná.
Takže jsme se museli spoléhat jeden na druhého.
A Charlie byl ten nejlepší spolupracovník.
Práci s ním jsem zbožňovala.
Byl to vynikající ošetřovatel
a vždycky mě dokázal něčím rozesmát.
My tři jsme většinu času pracovali spolu.
Podej další kapačku.
Říkali nám Tři mušketýři.
Pracovalo se nám spolu skvěle.
Charlie.
OŠETŘOVATEL
OCEŇUJE ZDEJŠÍ TECHNIKU… A SPOUSTU DALŠÍHO
Když natiskli ten leták, říkala jsem mu „mluvčí naší nemocnice“,
což on rozhodně byl.
Ten leták viděl každý.
Všichni si naši nemocnici spojovali s Charlesem Cullenem.
Na té fotce má svůj typický přidrzlý úsměv
a jde z ní dobře poznat,
jak pyšný byl na to, že si ho někdo chce vyfotit
a vyslechnout si jeho názor.
Vždycky jsem měla pocit, že ho v dětství šikanovali.
Působil tak na mě.
Chtěla jsem ho neustále ochraňovat.
Můj bratr Florian se vždycky chtěl stát knězem.
Lidé o něm sice tvrdili, že je stydlivý,
ale když došlo na věci, na kterých mu záleželo,
dokázal se rozohnit.
Nebyl to jenom můj bratr, ale i kamarád.
Jednoho dne mi zavolal asi ve dvě ráno.
Řekl mi, že se mu špatně dýchá.
Tak jsme se domluvili, že se setkáme v nemocnici.
Jel do té somersetské.
Vyšetřili ho na pohotovosti,
ale pořád se mu hrozně špatně dýchalo.
Tak mi řekli, že ho budou muset intubovat.
Reverenda Galla si pamatuju, protože tu byl docela dlouho.
A pořád u něj seděla
jeho sestra.
Doktor mi řekl: „Přežil noc,
tak počkáme, jak se to vyvrbí. Zatím jsme lehce optimističtí,
protože vypadá líp.
Je stabilizovaný.“
Pamatuju si, že jsem Florianovi řekla, že už půjdu.
Znatelně zpozorněl. Jako by mě slyšel.
Stav reverenda Galla se zlepšoval.
Vlastně jsme ho přesunuli
z obyčejné JIP na tu koronární.
Když jsem se dozvěděla, že měl zástavu srdce a zemřel,
byla jsem v šoku,
protože se mu už vedlo líp.
TOXIKOLOGICKÉ INFORMAČNÍ STŘEDISKO
Dovolali jste se na toxikologické informační středisko.
Nezavěšujte, prosím. Brzy vás spojíme s toxikologem.
Tady toxikologické středisko.
Zdravím, volám ze Somersetského zdravotního střediska.
Řešíme tu krevní obraz jednoho pacienta.
Obdrželi jsme hovor od zdravotní sestry, která se nás ptala na Digoxin.
To je látka, která se používá při srdečním selhání.
Zesílí stahy srdečního svalu
a posílí ho.
Při silnějších dávkách ale vede ke zpomalení tepu.
A nakonec ke smrti.
Ta sestra říkala, že mají pacienta,
kterému Digoxin nepodali už dva dny,
ale množství látky v krvi se pořád zvyšuje.
Já jí řekl, že to nedává smysl.
To bylo šestnáctého.
Dvacátého osmého jsme měli na stejné jednotce další případ.
- Na stejné jednotce? - Jo.
Nemohli to splést v laborce?
Umřel.
Zeptal jsem se, jestli nezaznamenali další divné věci.
„Nemá někdo z pacientů nízký krevní cukr?“
Tomu se říká hypoglykémie.
Neoficiálně vám můžu říct, že jsme tu měli dva pacienty
s náhlou hypoglykémií.
Začínali jsme panikařit.
Řeknu vám to narovinu.
Měli byste kontaktovat policii.
O DVA DNY POZDĚJI
V Somersetském zdravotním středisku dbáme především o bezpečí pacientů.
Zdravím, sháním Nancy.
Jen jsem se chtěl zeptat, jak to dopadlo.
Vyšetřování převzalo vedení nemocnice.
Zavolali si právníky.
A požádali mě, abych o tom všem s nikým nemluvil.
Takže netušíte, jestli kontaktovali policii?
To nevím.
I tak jsem vám teď asi řekl víc, než bych měl.
A pak už se nám vůbec neozvali.
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
V pátek třetího října
jsem obdržel hovor od prokurátora pro okres Somerset
o úmrtí v Somersetském zdravotním středisku.
Ze všech možných detektivů
měl tehdy službu Danny Baldwin.
Byl u nás nový, teprve k naší jednotce nastoupil.
Jako nováček jsem se cítil pod tlakem.
Chtěl jsem zabodovat a dokázat, že tam patřím.
Na tu schůzku nás nepozvali, vyloženě nám přikázali tam jít.
Atmosféra se dala krájet.
Došlo mi, že tam sedím s nejvyššími představiteli
Somersetského zdravotního střediska.
Vedení se svými právníky
vyšetřovalo smrt několika pacientů.
Celou záležitost jsme s nemocnicí
řešili přes Mary Lund,
jejich riskmanažerku.
Somersetské zdravotní středisko provedlo interní šetření
incidentů s abnormálními nálezy
několika pacientů.
První dva se týkaly nízkého krevního cukru.
Další dva pak zvýšených hodnot Digoxinu.
DIGOXIN JEDOVATÝ KARDIOTONICKÝ STEROID
ZEMŘEL
Takže jsme si vyžádali i výsledky jejich interního šetření.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 1.
Když jsme se o tom interním šetření od Mary Lund dozvěděli,
čekal jsem, že dostaneme složku s informacemi.
Místo toho jsme dostali dokument od právníka.
Moc informací v něm nebylo.
Prý neodhalili žádnou podezřelou aktivitu.
Zmiňovali registrovaného zdravotního bratra Charlese Cullena,
ale prý neodhalili žádný násilný trestný čin
ani nic podobného.
I tak jsme si ho ale proklepli.
V minulosti byl dvakrát zatčený.
Jednou za jízdu v opilosti v roce 1980 a jednou za neoprávněné vniknutí.
Snažil jsem se o tom zjistit víc informací,
tak jsem kontaktoval palmerskou policii.
Během hovoru jsem slyšel, jako by úředník na pozadí
prohledával nějaké kartotéky.
Na policejní zprávě
prý měli nalepený lístek.
Na něm stálo, že si jen několik měsíců přede mnou
o Cullenovi ty samé informace
vyžádala i pensylvánská policie.
Měli tam zaznamenané i jméno a telefonní číslo toho detektiva.
Kontaktoval jsem pensylvánskou policii a mluvil s důstojníkem Eganem,
který mě informoval, že Charlese Cullena právě vyšetřují
kvůli hromadění léčiv v Nemocnici sv. Lukáše.
SV. LUKÁŠE
V naší branži člověk brzo zjistí, že se nic neděje bezdůvodně.
Nebýt toho lístku,
nikdy bychom s tím případem takhle nepohnuli.
Pokud v tom měl Cullen prsty…
pořád měl přístup k pacientům.
Zápasili jsme s časem.
Když se Cullen stal naším hlavním podezřelým,
s Dannym jsme kontaktovali jeho blízké.
Začali jsme vyslýchat jeho příbuzné.
Zjistili jsme, že je to velice chytrý jedinec.
Milující otec, kterému záleží na dětech.
Sice nevěděli, co přesně vyšetřujeme,
ale nevypadali překvapeně,
že jim klepeme na dveře a vyptáváme se na něj.
Nikdy jsem sám se sebou nebyl spokojený.
Když mi umřela máma…
nesnášel jsem to zrovna nejlíp.
Byla jediný člověk,
který mě chránil přede vším, co se u nás doma…
tehdy dělo.
Po její smrti…
jsem…
Cítil jsem se hrozně…
na ráně.
MOUNTAINSIDESKÁ ZDRAVOTNICKÁ ŠKOLA
V roce 1987 jsem vystudoval zdravotnickou školu.
Nic jiného jsem dělat neuměl.
A navíc jsem měl pocit, že pomáhám lidem.
Jednoho dne jsem si na sesterně
zkontrolovala pulz a zhrozila se.
Měla jsem tak 180.
Charlie to viděl.
Zeptal se, jestli jsem v pořádku.
A já začala kolabovat.
Odvedl mě na pokoj, posadil mě do křesla
a ptal se, co se děje.
Tak jsem mu vysvětlila,
co se mnou je.
Když jsem pracovala v Somersetském zdravotním středisku,
diagnostikovali mi kardiomyopatii.
Chvílemi jsem měla pocit, že mi srdce vyskočí z hrudi.
Léky mi nepomáhaly
a tahle nemoc může být smrtelná.
Moje prognóza nevypadala dobře.
Nevěděla jsem, kolik času s dcerami mi zbývá.
Nechtěla jsem o tom ale nikomu říkat.
Bála jsem se, že nebudu mít jak zaplatit účty.
Že nebudu mít pojištění.
Jinak než skrz práci
bych se ke zdravotnímu pojištění nedostala.
Svěřila jsem se Charliemu,
i když jsem mohla přijít o všechno, kdyby to někomu řekl.
Naléhal na mě, ať jdu na pohotovost, a já na to, že nemůžu.
„Dneska se starám o tři pacienty, nemůžu odejít.“
Tak mi řekl, ať tam počkám.
Když se vrátil…
v ruce schovával Cardizem.
A já si ho vzala.
Nikdy jsem nepřemýšlela o tom, kde ho sebral.
Té noci se nejenom postaral o moje pacienty,
ale vyřídil za mě i papírování.
Nikdy o tom nikomu neřekl.
A nebyl to jediný případ, kdy se o mě postaral.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 9.
Od důstojníka Egana jsme zjistili, že Cullen vystřídal několik nemocnic,
takže jsme s Timem začali dávat dohromady časovou osu jeho kariéry.
Podařilo se mi získat jeho životopis,
na kterém byla uvedena jeho bývalá pracoviště.
Devět nemocnic a jeden pečovatelský ústav.
Vyslechli jsme lidi, kteří ho znali.
Zjistili jsme, že týral svoje psy,
a v jednom případě možná dokonce
jedno zvíře otrávil.
Taky zmiňovali jeden incident ve Warrenské nemocnici.
Neznali sice moc detailů…
KVĚTEN 1991 – ZÁŘÍ 1994 WARRENSKÁ NEMOCNICE
…ale nasměrovalo nás to
do kanceláře prokurátora pro okres Warren,
kde jsme se dozvěděli víc.
ZLOČIN: PODEZŘELÉ ÚMRTÍ
Jmenuju se Sharon Jones.
Jsem neteř Helen Dean a sestřenice Larryho Deana.
Byla pro mě jako máma.
A Larry zase jako bratr.
Tohle je Larryho knihovna.
Mám tu jeho knihy i dýmky.
Měl hrozně blízký vztah se svojí mámou.
Extrémně blízký. Nikdy se neoženil.
Byla pro něj vším. Nikoho jiného neměl.
Šla na zákrok do Warrenské nemocnice
a před propuštěním
se jí vedlo dobře.
Chtěli ji poslat do rehabilitačního centra,
aby mohla jít domů.
Když u ní byl Larry na návštěvě,
do pokoje vešel zdravotní bratr
a Larryho požádal, aby odešel.
Zatáhl kolem ní zástěnu.
Larry čekal na sesterně,
když ji najednou slyšel vykřiknout bolestí.
Vrátil se k ní do pokoje,
ze kterého v tu chvíli vyběhl ten ošetřovatel,
a zeptal se jí, co se stalo.
Ona mu řekla, že jí dal injekci.
Larry u sebe nosíval švýcarský nůž,
tak vytáhl lupu a podíval se.
Opravdu měla vepředu na stehně vpich.
Později odpoledne ji převezli sanitkou
a Larry se stavil domů pro její papuče.
Než stačil vyjít ze dveří, zazvonil telefon.
Volali mu z rehabilitačního centra,
že jeho máma zemřela.
Asi tak pět minut po příjezdu.
Bratránek šel ještě toho večera za prokurátorem,
aby nahlásil její vraždu.
Byl si stoprocentně jistý,
že jí ten muž, který u ní byl v nemocničním pokoji
a o kterém tvrdila, že ji bodl,
podal smrtící injekci.
Tak nechali udělat toxikologický rozbor.
Hledali všemožné látky kromě jedné jediné.
Kromě Digoxinu.
PODEZŘELÉ ÚMRTÍ
NĚKOLIK DALŠÍCH PŘÍPADŮ ZÁHADNÝCH LABORATORNÍCH VÝSLEDKŮ
PODEZŘELÉ ÚMRTÍ
Vyšetřování z Warrenu bylo uzavřeno.
Podezírali ho,
ale neměli dost důkazů k trestnímu stíhání.
Cullen se z toho vyvlíkl.
Zjistili jsme, že se po tom vyšetřování
nechal zavřít do psychiatrické léčebny.
Poté, co se stalo ve Warrenské nemocnici,
jsem chtěl
s ošetřovatelstvím seknout.
Okolí mi ale říkalo, že jsem jako otec úplně k ničemu.
Že musím dál přispívat na děti.
Věděl jsem, že když se zase
ocitnu v podobné situaci,
budu cítit nutkání…
ukončit jejich trápení.
Nevěděl jsem,
jak to komukoliv vysvětlit.
Jak přiznat, co se děje, jak se cítím a co dělám.
Jeho lékaři se shodli, že nevidí důvod,
proč by se po propuštění nemohl vrátit na svoji pozici
do vaší nemocnice.
Život většiny z nás začíná
i končí v nemocnicích. Navštěvujeme je i v průběhu života.
Jsou taková životní stálice.
Zaměstnance nemocnic a převážně ošetřovatele
ale většinou
považujeme za nahraditelné.
Volná místa běžně zaplňují externí agentury.
Lidé zaskakují jeden za druhého.
Ošetřovatelé neustále střídají nemocnice a očekává se to od nich.
Charlie Cullen se proto do soukromých ziskových nemocnic
naprosto dokonale hodil.
Byl v nich neviditelný.
Mnohým připadal jako muž bez tváře.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 17.
Představa, že ošetřovatel zraňuje nebo zabíjí pacienty, byla znepokojivá.
Přestože měl Cullen tak temnou minulost,
věděli jsme, že nám prokurátor nevydá zatykač
jenom na základě zvěstí a fám.
Cullen představoval bezpečnostní riziko.
Dělalo nám starosti, že stále pracuje v Somersetském zdravotním středisku,
zatímco my teprve sbírali podklady k zatykači.
S Donnou jsme si všimly
několika úplně zkreslených laboratorních výsledků.
I ostatní ošetřovatelé hlásili
věci jako: „Jo, dneska tu zase vidím cukr na 22.“
Myslely jsme, že jde o problém v laboratoři.
A…
když jsme si něčím nebyly jisté,
hned jsme se šly ptát Charlieho.
V lécích se neskutečně vyznal.
Myslím, že ho zajímalo, jak v těle fungují.
Digoxin jsem použil, protože…
působil…
v průběhu několika hodin.
Sestry, se kterými jsem pracoval…
nevěděly, co se děje.
Kéž by…
mě zastavili už před lety.
Čekal jsem, že se to stane.
Potřebovali jsme sehnat důkazy.
S vraždami v lékařství je hrozná práce.
Těžce se dokazují.
Nemají svědky, na místě nejsou kamery
a my neměli ani netknuté místo činu.
Navštívil jsem Mary Lund, riskmanažerku Somersetského zdravotního střediska.
Zeptal jsem se jí, jestli nemají víc dokumentů.
Odpověděla, že mi předala všechno, co má.
Když jsme se pro záznamy vrátili do Warrenské nemocnice,
abychom je mohli projít podrobně, zjistili jsme, že je zničili.
Byla to slepá ulička.
ZPŮSOB ZNIČENÍ: SKARTACE
Byli jsme jako ryby na suchu.
Moji blízcí si všimli, pod jakým tlakem jsem.
Celé moje okolí.
Zoufale jsme se snažili odhalit něco podstatného.
Potřebovali jsme pomoc.
Pomoc zvenčí.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 20.
TOXIKOLOGICKÉ INFORMAČNÍ STŘEDISKO
Tady toxikologické informační středisko.
Nezavěšujte, prosím. Brzy vás spojíme s toxikologem.
Tady toxikologické středisko.
Zavolal mi detektiv z kanceláře prokurátora pro okres Somerset
a ptal se mě na Digoxin.
Zeptal jsem se, jestli volá kvůli jejich zdravotnímu středisku.
Hlas ve sluchátku se odmlčel.
Pak se mě ten detektiv zeptal, o čem to mluvím.
Řekl jsem mu, že jsme je na toho vraha už upozorňovali.
A on na to, že bude za 15 minut u mě v kanceláři.
Bruce povídá: „Jasně, že o tom víme. Říkali jsme jim, ať jdou na policii.“
Policie se ptala, jestli si s nimi promluví,
a Bruce se pak zeptal mě, jestli to s nimi neproberu.
A já odpověděl: „To si piš.“
Když jsme dorazili do kanceláře doktora Marcuse,
pozdravil nás a hned řekl něco v tom smyslu,
že jsme měli přijet už před měsíci.
Naše hovory s nemocnicí jsme měli nahrané.
- S kým hovořím? - Dobrý den.
Zdravím, to je Bruce?
- Ano, jak se máte? - Zdravíčko, tady Mary Lund.
Doktor Marcus tu bude za vteřinku.
Jak jsme s Timem poslouchali ty nahrávky, docházelo nám,
že nám lidi z nemocnice neřekli zdaleka všechno.
Už je tu.
Doktore Marcusi, můžete shrnout, o čem jste se bavil s Nancy?
Doktor Marcus s nemocnicí komunikoval už několik měsíců předtím.
Pokud tam máte někoho, kdo to dělá záměrně,
nenahlásíte to policii a někdo další zemře…
Neztrácejte čas.
- Dobře. - Tak jo.
Vážíme si vašeho názoru.
Nemocnice nám o tom dala vědět až o tři měsíce později.
A i tak nám zpočátku vyšetřování
poskytli jen naprosté minimum informací.
Tvrdil jsem to tehdy a tvrdím to pořád.
Nemocnice se to snažila ututlat.
Báli se případné žaloby.
Pokud by se o nich začalo říkat, že jim tam umírají lidi,
přišli by o klienty.
Doktoři by jim neposílali pacienty.
A kdyby jim neposílali pacienty
a místní by se jim vyhýbali,
nemocnice přijde o peníze.
Kdyby přišla o peníze, vedení začne propouštět.
Tak si řekli: „Víte co? Prostě to zameteme pod koberec.“
ČERVENEC 2002 NEMOCNICE SACRED HEART, PENSYLVÁNIE
DUBEN 2000 – ČERVENEC 2002 NEMOCNICE SV. LUKÁŠE, PENSYLVÁNIE
Přemýšleli jsme, kolik dalších nemocnic,
kde Cullen pracoval, asi udělalo to samé.
Kolik z nich to ututlalo?
ŘÍJEN 1994 – LISTOPAD 1996 HUNTERDONSKÉ ZDRAVOTNÍ STŘEDISKO
ČERVEN 1987 – DUBEN 1991 ZDRAVOTNÍ STŘEDISKO SV. BARNABÁŠE
Urychleně jsme potřebovali zjistit, co se stalo v ostatních nemocnicích.
Danny se sešel s pensylvánskou policií,
aby sesbíral víc informací o jejich vyšetřování.
Všechno to začalo tím nalepovacím lístkem
se jménem a číslem jejich detektiva.
Důstojník Egan mě hned při prvním hovoru
informoval, že podle něj ta léčiva ukradl
Charles Cullen.
Přes telefon mi ale nechtěl říkat víc.
Když jsme se sešli,
pověděl mi, co přesně se stalo.
PENSYLVÁNIE
Důstojník Egan prošetřoval úmrtnost v Nemocnici sv. Lukáše.
Ukázal mi několik svých hlášení.
Pak řekl, že mu jedna sestra tvrdila,
že Charles Cullen vraždí pacienty.
Prý našla odvahu mu říct, co se tam dělo.
DUBEN 2000 – ČERVENEC 2002 NEMOCNICE SV. LUKÁŠE, PENSYLVÁNIE
Všechno to začalo v roce 2002.
Pracovala jsem s Charlesem Cullenem
na JIP v Nemocnici sv. Lukáše v pensylvánském Bethlehemu.
Měli jsme tam milou, semknutou skupinu ošetřovatelů.
On byl svérázný.
Takový podivín.
To ale není u ošetřovatelů z JIPky nic zvláštního.
Toho dne, kdy ho ve dvě nebo tři ráno vykázali
a nechali ho podat výpověď, jsem zrovna měla službu.
Nesmělo se o tom mluvit.
Zhruba o den později
jsem si volala s někým z práce
a ptala se ho, jestli netuší, co se stalo.
V krabici od jehel
prý našli více než 50 ampulek od léků.
Spoustu z nich nenačatých, ale pár bylo použitých.
Tak jsem se nad tím vším zamyslela.
Než ho vyvedli,
jednou se stalo, že nám v rámci jednoho týdne
umřeli na zástavu dva pacienti, kteří byli jinak stabilizovaní.
Nedávalo mi to smysl.
Tak jsem dala dohromady seznam všech lidí, kteří v té době umřeli,
a dohledala si přesná data,
časy, jména a tak.
Všechno jsem sepsala.
Dohromady to bylo 67 úmrtí.
Statisticky by dávalo smysl,
kdyby měl službu přibližně ve čtvrtině případů,
a byl tak zhruba u 17 z nich.
On byl ale u 40.
ZHRUBA 40 ÚMRTÍ
To je více než dvojnásobek toho, co by statisticky dávalo smysl.
Myslím si, že se zaměřil hlavně na dva z mých pacientů.
Lidi, které jsem si vážně oblíbila.
Jeden z nich se jmenoval Sam.
Byl to pořádný chlapák.
Měl ruce jako baseballové rukavice, byl prostě obří.
Když ho k nám převezli, byl úplně mimo.
Nedokázal otevřít oči, promluvit ani nijak reagovat.
Po několika dnech péče o Sama jsme najednou zaslechli…
Nevěděla jsem, co to je.
Nějakou chvíli nám trvalo, než jsme si uvědomili, že mluví.
Měl takový nízký, burácivý hlas a trvalo celé hodiny, než nám došlo,
že tenhle chlap jako hora
pomaličku opakuje: „Já vás zbožňuju.“
Říkával mi to, kdykoliv jsem měla službu.
A po několik dnech
si začal prozpěvovat „You Are My Sunshine“,
kdykoliv jsem u něj byla.
Byl to vážně poklad.
A…
během Charlieho směny umřel.
Kontaktovala jsem svoji vedoucí a ředitele nemocnice s tím,
že jsem si jistá, že Charlie vraždí lidi.
Nikdo mi ale nevěřil.
„To určitě není pravda.“
Prý to už vyšetřovali a tu možnost vyloučili.
NEMOCNICE SV. LUKÁŠE
POHOTOVOST
To ráno jsem cestou domů brečela.
Zavolala jsem svému dobrému známému, kapitánovi u policie.
Zavolala jsem mu a povídám:
„Nevím, co dělat. Vůbec nevím, co si počít.
Nikdo mě neposlouchá. Nikdo se ho nesnaží zastavit.
Přitom jsem si absolutně jistá, že vraždí pacienty.
Ne jenom jednoho nebo dva, ale hromadu.
A nikdo mě neposlouchá.“
Několik dní jsem se marně snažila na to upozornit nemocnici
a pak jsme to předali policii.
Vyšetřování bylo velmi pomalé.
Pak jsem jednoho večera měla službu
a ředitel nemocnice svolal
všechny ošetřovatele do společenské místnosti
a prohlásil, že vyšetřování skončilo
a že policie zjistila, že Charlie nic neprovedl.
Pak jsem od kolegů začala slýchat nejrůznější drby.
Že prý ten, kdo to nahlásil,
akorát způsobil spoustu problémů
a málem nemocnici připravil o nový areál.
Aby totiž dostali hypotéku na stavbu,
museli doložit všechny hrozící soudní spory.
Chtěli se vyhnout jakémukoliv postihu nebo ztrátě peněz.
Dát Charliemu doporučení a pustit ho do jiné nemocnice
pro ně bylo snazší, než se vypořádávat s následky.
Nemocnice sv. Lukáše patřila mezi 100 nejlepších amerických nemocnic.
Byl to obrovský, neustále se rozšiřující zdravotnický ekosystém.
Stavba nového kampusu závisela na udržení cen jejich obligací.
Jenom se Cullena chtěli nenápadně zbavit tak,
aby se vyhnuli riziku soudního sporu.
Ať už náhodou, nebo zcela záměrně.
Chránili svoji nemocnici na úkor bezpečí pacientů.
Gall.
JMÉNO PACIENTA 1) GALL
U případů, do kterých byl Cullen zapletený:
toho v Pensylvánii
a incidentu s Helen Dean ve Warrenu,
se vyšetřování zastavilo z důvodu nedostatku důkazů.
I samotná vedení nemocnic přitom byla vůči Cullenovi podezřívavá.
Strickland.
Hargrove.
Strenko.
K podobným incidentům docházelo,
kamkoliv Cullen nastoupil,
a my nechtěli,
aby naše vyšetřování dopadlo jako ta ostatní.
Hodlal jsem se pořádně zaměřit hlavně na výpisy z Pyxisu.
Pyxis je přístroj k automatickému vydávání léčiv.
Chtěl jsem se podívat, jaké léky si nechal vydávat Cullen.
Mary Lund mi během naší první schůzky na počátku října tvrdila,
že Pyxis uchovává záznamy jenom po dobu 30 dní.
To se nám moc nezdálo.
Kontaktoval jsem kalifornského výrobce těchto přístrojů
a jejich zástupce byl v šoku.
Řekl nám, že z nich jdou získat všechna data.
Vedení nemocnice nám lhalo.
To, co dělali, bylo protizákonné.
Okamžitě jsem se stavil za Mary Lund.
Vysvětlil jsem jí, že pokud nám ty informace neposkytne,
zabavíme jim všechny přístroje Pyxis
a necháme je prozkoumat forenzním týmem FBI.
Hned po našem rozhovoru
začala obvolávat různé lidi…
a najednou mi ty informace zajistit dokázala.
Byl to zásadní důkaz.
Zjistili jsme, že si Charles Cullen nechal vydat určitá léčiva
přesně ve chvíle, kdy na oddělení docházelo k daným incidentům.
To nám ale k obvinění pořád ani zdaleka nestačilo,
takže jsme ho potřebovali dostat pryč od pacientů.
Díky informacím z prošetřování Cullenovy minulosti
jsme přišli na nesrovnalost v jedné z jeho žádostí o práci.
To jsme použili jako záminku k tomu, aby ho Somersetské zdravotní středisko
mohlo vyhodit.
Ochranka ho vyvedla z budovy.
Byla jsem v naprostém šoku.
Nechápala jsem,
proč se ho zbavili.
Proč vyhodili tak skvělého ošetřovatele.
Hned jsem ho začala bránit.
Uložená zpráva. Pondělí, 18:57.
Ahoj, Amy. Tady Charlie. Vidím, že jsi mi volala.
Musím ti toho spoustu říct.
V práci byl pořádný poprask. Zavolej mi, jo?
Když jsem mu zavolala, hned jsem se ptala, co se stalo.
Byla jsem rozrušená
a on mi řekl, že ho vyhodili,
protože trochu zalhal v žádosti o práci.
ŽÁDOST O PRÁCI
Mluvili jsme spolu dlouho. Dělala jsem si o něj starosti,
zněl totiž zdeptaně.
Řekla jsem, že mu dám doporučení
a všechno bude v pohodě.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 27.
Po Cullenově propuštění bylo načase promluvit si s jeho kolegy
a poptat se, jestli ho někdo nenachytal při něčem neobvyklém.
Do práce přišli detektivové
a pokládali nám hromadu otázek.
Všem se nám hlavou honila spousta věcí.
Když vyhodili Charlieho,
mohli vyhodit kohokoliv z nás.
Chtěli jsme ten proces co nejvíc urychlit,
ale nemocnice si bohužel
přes moje nadřízené vyžádala,
aby byl u všech výslechů jejich zástupce.
Ukázalo se, že tím je Mary Lund,
a ošetřovatelé se proto báli
upřímně vypovídat před svojí nadřízenou.
Nikam to nevedlo.
Mluvili jsme skoro se všemi zaměstnanci
a všichni zmiňovali Amy Loughren,
která byla na řadě jako poslední.
Rozhodl jsem se, že ji chci vyslechnout já.
Do té malé zadní místnosti
se mnou vešla i Mary Lund,
naše riskmanažerka.
Řekla mi, co mám tomu detektivovi povědět a že všechno bude v pořádku.
Rovnou jsem mu řekla, že je to celé kravina.
To slovo jsem použila hodněkrát.
A Mary Lund pak z nějakého důvodu
musela odejít.
Amy na mě udělala dobrý dojem.
Líbilo se mi, že brání kamaráda.
Rozhodl jsem se zariskovat a odhalil jsem jí
některé z informací, které jsem získal.
Položil přede mě nějaký papír.
Charlieho výpisy z Pyxisu.
Potřásla hlavou a najednou působila jako jiný člověk.
Polevila v ostražitosti a prohlásila: „No teda.“
Vypadala, že jí začíná docházet,
že jí možná říkám pravdu.
Ten výpis zcela jasně
ukazoval na něco nekalého.
Úplně jsem vypnula.
A pak jsem si vzpomněla na jednu věc.
Na to, jak jsem jednou byla na sesterně
a všimla si pacientky se zástavou.
Zakřičela jsem „zástava“
a vběhla na pokoj,
kde už u ní byl Charlie.
Něco jí vpichoval.
Zeptala jsem se, co jí podává,
a on řekl: „Lidokain.“
Přišlo mi to divné.
Na vteřinku jsem přemýšlela,
proč jí ho dává.
Snažili jsme se ji resuscitovat, pokračovali s Lidokainem
a pak dorazil doktor.
Jakožto vrchní sestra
jsem ho seznámila se situací
a on se zeptal, kdo pacientce podal Lidokain.
Odpověděla jsem, že já.
Že jsem ho jako vrchní sestra nařídila podat já.
A doktor na to: „Pacientka je na Lidokain alergická.“
Takže jsem ho načapala, jak někoho vraždí a vůbec mi to…
Nedošlo mi to.
Nepozastavila jsem se nad tím.
Když mi to došlo,
sledovala jsem Dannyho reakci.
A on…
se bezhlasně zeptal: „Pomůžete mi?“
Cestu domů si vůbec nepamatuju.
Vím jenom,
že jsem po příjezdu zavolala Donně.
Úplně mě to semlelo, víte? Cítila jsem se…
Všichni ti pacienti a jejich rodiny…
A já mu věřila.
Vážně jsem mu věřila.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 48.
Den nebo dva po rozhovoru s Amy Loughren
jsme se rozhodli ji navštívit.
Kdybychom ji přesvědčili ke spolupráci, mohli jsme získat pomoc zevnitř.
Když Tim a Danny přijeli,
nahlíželi na všechny záznamy, které získali,
jako na zápisky v jiném jazyce,
kterému nerozuměli.
Tak se mě zeptali, co na těch výpisech z Pyxisu vidím já.
Všimla jsem si
několika zrušených žádostí.
ZRUŠENO
Mezi nimi byly i žádosti o smrtící léčiva.
Zadal do přístroje pacientovo jméno…
navolil Digoxin,
zásuvka se otevřela
a on si trochu vzal.
Pak tu žádost zrušil.
ZRUŠENO
Když jsme spolu procházeli všechny tyhle věci,
zazvonil telefon.
Volala mi naše riskmanažerka Mary Lund.
Byla jsem překvapená. Bylo podezřelé, že mi volá domů.
Začala se mě vyptávat,
jestli jsem s detektivy nemluvila i po naší schůzce.
Taky mi radila, že bych s nimi neměla mluvit
bez přítomnosti nemocničního zástupce.
Pokoušela se mě odradit od toho, abych s nimi spolupracovala.
Zatímco jsem s ní telefonovala,
Danny a Tim se snažili poslouchat, o čem mluvíme.
V sázce pro mě bylo všechno.
Kariéra i rodina.
Měla jsem kardiomyopatii.
Bála jsem se postižení
a ztráty zdravotního pojištění.
Potřebovala jsem si promluvit s dcerou, abychom se rozhodly jako rodina.
Když přišla ze školy, posadily jsme se
a já jí řekla, že jsem pracovala s někým,
kdo možná ubližoval lidem.
Možná je dokonce vraždil.
A že mám příležitost
zabránit tomu, aby ublížil někomu dalšímu.
A ona mi řekla, že jestli máme možnost zastavit vraha,
musíme to samozřejmě udělat.
Moje jedenáctiletá dcera měla silnější morální kompas
než nemocniční riskmanažerka.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 50.
Amy nám dovolila nahrát svůj rozhovor s Charlesem Cullenem.
V rámci vyšetřování bylo nezbytné,
abych si udržela dobrý vztah s Charliem.
Na svobodě se pohyboval masový vrah
a my museli zajistit,
aby se nám nevypařil někam,
kde bychom ho nemohli sledovat.
Nebo aby si nenašel práci v jiné nemocnici,
kde by se mohl vrátit k vraždění.
Věděli jsme, že hledá práci.
Taky jsme věděli, že je stále zdeptanější.
Slyšet jeho hlas pro mě bylo těžké.
Měla jsem pocit,
že ho zrazuju.
Ale cítila jsem v kostech,
že jinak bude s vražděním pokračovat a jedině se v tom zlepší.
Hlavou mi vířilo plno myšlenek.
Měl jsem strach…
že mě chytí.
Nedokázal jsem přestat.
Hlásil jsem se…
na plný úvazek…
do jiné nemocnice.
A věděl jsem, že to udělám znovu.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 52.
Amy se za námi stavila a řekla nám, na co si máme dávat pozor.
Měla jsem pocit, že patřím k nim do týmu.
Došlo mi, že toho sice moc nezmůžu,
ale rozumím jazyku, který jim nic neříká.
Taky jsem se jich zeptala, jestli už zkoušeli Cerner.
S Dannym jsme se na sebe podívali
a zeptali se, kdo je Cerner.
A Amy odpověděla, že to není člověk, ale systém.
Řekla jsem jim, že uchovává všechny záznamy pacientů.
Bez dat z Cerneru
by bylo hrozně těžké mu dokázat vinu.
V práci jsem pak
začala tisknout záznamy pacientů, abych si je mohla projít.
Když ji zrovna nikdo nepozoroval,
zašla k počítači a vytiskla si kvanta informací o daných pacientech,
i když věděla, že jí za to od nemocnice hrozí postih.
To si žádalo neskutečnou dávku odvahy.
Už tak jsem si dělala starosti o zdraví
a ještě jsem si stres sama přidělávala.
Věděla jsem ale,
že jim prostě musím pomoct…
i když riskuju život.
Všechny tyto rozdílné informace
jsme pak porovnali.
Záznamy ukazovaly na Cullena.
Kdybychom mu dokázali jedinou vraždu…
měl by utrum.
Potřebovali jsme tělo.
Museli jsme najít Digoxin v tkáni.
Reverend Gall byl naše nejlepší šance,
přestože zemřel už před několika měsíci.
Nikdy by mě ani nenapadlo, že mi detektiv přijde oznámit,
že byl můj bratr zavražděn.
Byla jsem naštvaná,
protože to nebylo možné. To se přece nemohlo stát.
Řekl, že ho nejspíš exhumují
a jestli s tím souhlasím.
REVEREND FLORIAN J. GALL
To by těžce nesla každá rodina.
Hlavně pak s vidinou druhého pohřbu.
Měla jsem sto chutí mu říct,
ať ho nechají odpočívat v pokoji,
ale nakonec jsem jim to dovolila.
Vzpomínám si, jak mi vyprávěla, že její bratr celý život pomáhal lidem
a i po své smrti má příležitost někomu pomoct.
Po exhumaci jsme jeho ostatky
převezli do ordinace státního soudního patologa,
aby provedl pitvu.
Množství Digoxinu, které bylo v těle reverenda Galla nalezeno,
nám umožnilo změnit příčinu úmrtí
z přirozené smrti, jak ho klasifikovala nemocnice, na vraždu.
Pořád nám ale scházelo pár důkazů, které porota někdy vyžaduje.
Něco hmatatelného.
Jehla nebo kontaminovaná kapačka.
Něco takového se neshání lehko.
VYŠETŘOVÁNÍ DEN 60.
Charlie mi zavolal,
aby mi řekl, jak je nadšený, protože sehnal práci.
Tak jsem dala vědět Timovi.
Kdyby někam nastoupil,
s největší pravděpodobností by začal opět zabíjet.
Došel nám čas.
Museli jsme z něj dostat doznání, jinak by vraždil dál.
Zabil by další lidi.
Tak se mě zeptali, jestli bych se s ním nesetkala
a nevzala si odposlech.
Uložená zpráva.
Ahoj, Amy. Tady Charlie. Vidím, že jsi mi volala.
Pátek mi vyhovuje. Jen nevím, v kolik bys tak mohla?
Každopádně se s tebou rád sejdu.
Dali jsme Amy odposlech a sami jsme čekali na parkovišti.
Byla jsem strachy bez sebe.
Když jsem vkročila do té restaurace,
Charlie mě poprvé v životě objal
a já měla hrozný strach,
že ucítí tu černou krabičku,
kterou jsem měla přilepenou na bedrech.
- Jak se máš? - Jde to.
V té restauraci hrála hlasitá hudba a byla tam spousta hluku.
Jako by tam měli nějakou šťastnou hodinku.
V první nemocnici jsem měl jeden problém.
Incident s nízkým krevním cukrem.
A v té Warrenské někdo umřel 24 hodin potom, co jsem nastoupil.
Syn pacientky tvrdil, že jsem jí něco píchl.
A co reverend Gall?
Co se mu stalo, Charlie?
Nemůžu…
Ale můžeš.
Pozorovala jsem tě a nejsem blbá.
Proč jsi to udělal?
Vždyť jsi tak hodný člověk.
Tak proč?
Chci ti pomoct.
A pak se spojení přerušilo.
Řekla jsem: „Vím, že jsi to udělal. Vím to.
To nic, já tě nepřestanu mít ráda.“
On se ale poprvé
zachoval jako úplně jiný člověk.
Hrozně zbledl.
Celý ztuhl…
natočil hlavu…
a změnil hlas.
V tu chvíli jsem tam neseděla s Charliem.
To nebyl on.
Byla to jenom prázdnota.
Nebyla to temnota,
žádné monstrum.
Jenom prázdnota.
Byla jsem mu ukradená. Všechno mu bylo jedno.
Jenom řekl, že se nevzdá bez boje.
Kdybychom ho nechali jít, zabil by další lidi.
To jsme nemohli riskovat.
Tak jsme ho konfrontovali
a zeptali se, jestli se s námi projede.
Taky jsme mu řekli, že ho zatýkáme
za vraždu reverenda Galla.
Když jsme ho přivedli na stanici, začali jsme s výslechem.
Nijak jsme na něj přitom neútočili.
Nekřičeli jsme na něj, nezvyšovali jsme hlas.
Mluvili jsme tak, jako teď mluvím já s vámi,
a z něho vypadlo jen: „Nemůžu vám nic říct.“
Zatímco nám odpovídal, celý se schoulil do klubíčka
a přitáhl si nohy k tělu.
Jako by se držel, aby nic neřekl.
Zdálo se, že má doznání na jazyku, ale nic nám neřekl.
Chtěli jsme s výslechem pokračovat,
ale naši nadřízení rozhodli…
že už to stačí.
Měl jsem pocit, že jsme promarnili naši šanci získat doznání.
Tim mi zavolal,
že mají plán a chtějí,
abych si promluvila s Charliem.
Charlie vešel do místnosti v poutech…
a ošetřovatelském úboru
a v nazouvacích teniskách
a…
Začala jsem
vyšilovat.
Bylo hrozné ho tak vidět.
Vypadal jako dítě.
Nebyla jsem na něj vůbec naštvaná.
Neměla jsem pocit,
že je nějaká zrůda.
Zase jsem pocítila
vinu, že zrazuju kamaráda.
Sundali mu pouta
a my se dali do řeči
jako by nic.
Jako bychom si na policejní stanici v ošetřovatelském úboru
povídali běžně.
Bylo bizarní, jak všedně to celé působilo.
Pak jsem si ale uvědomila,
koho bych měla ochraňovat.
Že vraždil ty nejzranitelnější lidi.
Byli upoutaní na lůžko
a pod vlivem léků.
Nemohli se nijak bránit.
Měla jsem je chránit, ale selhala jsem.
Rozhodla jsem se, že z něj to doznání
dostanu za každou cenu.
Tak jsem mu řekla…
„Brzo přijdu
úplně o všechno,
protože z toho viní i mě.
Ty mě můžeš zachránit.
Dokážeš to jenom ty.
Takže se tě zeptám na jednu věc.
Jak…
jsi zabil reverenda Galla?“
A on řekl, že mu píchl Digoxin.
To nám stačilo.
Odvolali jsme ji ven a jeho jsme zavedli
do výslechové místnosti.
Tam jsme mu řekli, že teď už může mluvit.
Jmenuju se detektiv seržant Tim Braun
a tohle je detektiv Dan Baldwin.
Dnes je neděle, 14. prosince 2003.
Je zhruba 18:14.
Měl jste před tímto výslechem možnost promluvit si s vaší známou?
Ano, měl.
Nám jste se o jednotlivých případech rozhodl říct
na základě rozhovoru s ní?
Přesně tak.
Začneme případem Floriana Galla.
Můžete za jeho smrt?
Ano.
Jak je to možné, Charlie?
Podal jsem mu lék s názvem Digoxin.
Jaký jste z toho měl pocit?
Já…
Ulevilo se mi, že už není…
napojený na všechny ty přístroje.
Doufali jsme nanejvýš tak v jedno doznání.
To jsme ale vůbec netušili,
co nás čeká.
Měl jsem hrozné nutkání
zbavovat lidi trápení.
Dlouho jsem třeba neprovedl nic,
ale pak toho na mě najednou
začalo být moc.
Měl jsem pocit, že už nemůžu sledovat, jak lidi trpí,
umírají a jak je s nimi zacházeno jako s věcmi.
Nejenom…
že jsem je připravil…
o budoucnost
a…
způsobil spoustu trápení jejich rodinám.
Ublížil jsem i lidem, na kterých mi záleží.
Moc záleží.
To jsem opravdu nechtěl.
Miluju…
svoje děti
a chtěl jsem být součástí jejich života.
Já si ale…
prostě nedokázal pomoct.
Nechtěl jsem, aby mě lidi viděli takového, jaký jsem.
A jaký jste, Charlesi?
Jsem člověk, který zradil hodně lidí
a spoustu jich zabil.
Přidával jsem inzulín do kapaček.
Ani nevím, kterým pacientům.
Dělal jste to z nějakého důvodu? Nechával jste to na náhodě?
Většina pacientů stejně byla v kritickém stavu.
Čekala jsem v místnosti,
kde jsem měla skvělý výhled na jeden z monitorů.
Slyšela jsem, co řekl o těch kapačkách.
Vzpomínala jsem na chvíle,
kdy jsem je brala do ruky.
To já jsem lidem podávala smrtící léky.
Všichni ošetřovatelé, všichni členové týmu
mu oběti nosili na stříbrném podnose.
A pak jsme jim ještě podávali jeho jed.
Doufala jsem, že zabíjel z milosti.
Chtěla jsem věřit,
že lidem zkracoval utrpení,
ale nebyla to pravda.
Spoustě pacientů, které zabil,
se začínalo dařit líp.
V některých případech
se jejich stav zlepšil natolik, že čekali na propuštění z nemocnice.
Je to naprosto nepochopitelné.
Nedává to žádný smysl.
Jeden z léků, který Charlie používal, je Vecuronium.
Je to paralytická látka.
Pacienti, kterým ho podal, byli bdělí a byli si vědomi toho, co se děje.
Jen nemohli mluvit, mrkat, dýchat ani nic jiného.
Mohli být paralyzovaní a při vědomí,
zatímco umírali na udušení.
To je příšerné.
Můžete nám říct, kolika pacientům
jste za těch 15 nebo 16 let napomohl ke smrti?
Asi tak 30 až 40.
Takže celkem 30 až 40?
Ano.
Dobrý večer. Já jsem Jackie Hyland.
Bývalý ošetřovatel z New Jersey čelí obvinění z vražd pacientů.
Mnoha pacientů.
Pokud říká pravdu, zanechal za sebou spoustu mrtvých.
Sám říká, že lidem jen zkracoval utrpení,
podle policie je ovšem masový vrah.
Vanessa Tyler vám k tomu ze Somervillu řekne víc.
Tento zdravotní bratr zabil víc lidí
než kdokoliv jiný v historii New Jersey.
Za svoji dlouhou kariéru pracoval
v mnoha nemocnicích včetně Somersetského zdravotního střediska,
kde údajně zabil tucet pacientů.
Všichni zdravotníci byli v šoku.
Někteří lidé…
Někteří starší pacienti
občas utrousili něco jako:
„Že mě nezabijete, jako to dělal ten Charles Cullen?“
Když mi to jeden z nich řekl poprvé, šla jsem se na záchod vybrečet.
Všichni nejsme jako Charlie.
Cullen se přiznal k vraždě 40letého pacienta s rakovinou
a katolického kněze Floriana Galla.
Počet jeho obětí tak vzrostl na 23.
Dnes u soudu neprojevil žádnou lítost.
Nepřeju si obhájce.
Nehodlám ta obvinění vyvracet. Chci se ke všemu přiznat.
Můj zesnulý muž byl 14 let před smrtí
ve vážném stavu v nemocnici.
Můj nejstarší vnuk
s ním ale mohl vyrůstat
a poznat dědečka.
Můj muž totiž tu vážnou nemoc přežil.
Neskutečně ovlivnil život a hodnoty mého vnuka.
Charlie o tohle lidi připravil.
Stovky lidí připravil
o společně strávené svátky, promoce, svatby,
narození potomků, životní lekce a o všechno ostatní.
Připravil o to jejich rodiny i pacienty samotné.
Asi jsem ho prostě chtěla vidět.
Dnes začíná slyšení v případu stát vs. Cullen.
Taky jsem mu chtěla říct, jaký byl můj bratr člověk.
Dobrá ráno. Jsem sestra reverenda Floriana J. Galla.
Byl to stydlivý, skromný, tichý a laskavý muž.
Byl také velmi důvěřivý.
Na nikoho se ani nepodíval.
Řekla jsem: „Stydím se, že jsi byl jeho ošetřovatel.
Sama jsem sestra. Na škole nás učí zachraňovat životy, ne vraždit.“
On se ale ani neomluvil.
Vaše Ctihodnosti, Charles Cullen je obžalován z vraždy Pasquala Napolitana.
Povím vám něco o tátovi.
Byl vždycky svůj. Staral se o mě a ve všem mě podporoval.
I když jsi ji připravil o tělo,
v srdcích je pořád s námi.
Ani si netroufneš se na mě podívat.
Hanba ti.
Smrt syna mi láme srdce.
Rve mi to srdce!
Zbylo mi v něm po něm prázdné místo,
které nikdy nic nezaplní.
Je neskutečné, že měl jeden člověk dopad na tolik lidí.
Ošetřovatel, který měl o bratra pečovat, ho připravil o život
z vlastních, sobeckých a zvrácených pohnutek.
Bez bratra jsem ztracená.
V dětství jsme všechno dělávali spolu.
Byl to můj nejlepší kamarád.
ZEMŘEL 15. KVĚTNA 2003
ZEMŘELA 22. ČERVNA 2001
ZEMŘELA 6. DUBNA 2003
Larry zemřel v roce 2001.
SYNŮV TRAGICKÝ BOJ
Do poslední chvíle se modlil, aby Cullena dopadli.
Za jeho života už k tomu bohužel nedošlo.
Kéž by mu tak lidé věřili.
Za vaše zločiny a zradu
vás odsuzuji k několika doživotním trestům v délce dle dohody.
Rozumíte?
Všem vám děkuji.
Cullen podepsal dohodu, díky které se výměnou za plnou spolupráci
vyhnul trestu smrti.
Vina za Cullenovy zločiny
padá i na další hlavy.
NEMOCNICE
Většina nemocnic, kde jsem pracoval…
silně podezřívala, že jsem zavinil
smrt několik pacientů.
Proč to nějak neřešili?
Podle mě se báli, že se to rozkřikne.
Pokud jim nešlo především o ochranu lidského života,
je nemožné říct, kam až může člověk klesnout
pro ochranu vlastních finančních zájmů a zájmů nemocnice.
Mnoho lidí se ptá,
jak přesně mu ty vraždy v nemocnicích
mohly procházet tak dlouho.
Dennis Miller je ředitelem Somersetského zdravotního střediska.
Přijímáte za tyto události odpovědnost?
To rozhodně ne. Cullena jsme vyšetřovali a napomohli jsme jeho zatčení.
Jsem pyšný na doktora Corse a Mary Lund,
kteří naše vyšetřování vedli.
Naše nemocnice jako první zjistila, co Cullen provádí.
Nemohli jste si lépe prověřit jeho reference?
Nemohli. Na vině jsou jeho předchozí zaměstnavatelé.
My zkontrolovali, že má čistý rejstřík,
a ověřili si jeho reference. Všichni nám řekli to samé.
Prý odešel sám, bez odebrání licence.
Lidé se často ptají, jak někdo může
řádit v nemocnicích.
Jak tam může opakovaně vraždit 16 let?
Pracoval v devíti nemocnicích a pečovatelském ústavu. Proč ho nedopadli?
Ukázalo se, že dopadli. Dopadali ho pořád znovu a znovu.
A ti, kteří ho dopadli, nebo ho z něčeho podezřívali,
ho pak nechali jít
s pozitivním nebo neutrálním doporučením, a tak si zase našel práci.
To je na tom skandální. Charlie Cullen stráví zbytek života za mřížemi,
ale ti, kteří ho nechali jít,
přestože berou hromadu peněz za to, aby byli zodpovědní,
se nikdy zodpovídat nemuseli.
Byli to lidé na svých místech,
protože chránili zájmy soukromých, ziskových nemocnic,
ale nekonali dobro.
Nedělali to, co jako lidé zaměstnaní ve zdravotnictví dělat měli:
chránit pacienty a pečovat o ně.
Selhali,
a přesto byli odměněni za to,
že ochraňovali instituci na úkor pacientů.
Charles Cullen se přiznal k vraždám 29 pacientů
a pokusu o vraždu šesti dalších.
V březnu roku 2006 byl odsouzen k 18 doživotním trestům.
Experti věří, že zabil až 400 lidí,
což z něj dělá
nejplodnějšího sériového vraha v amerických dějinách.
Po svém doznání v roce 2003
Somersetské zdravotní středisko a další nemocnice v New Jersey
podpořily schválení „Cullenova zákona“.
Ten vyžaduje, aby nemocnice nahlásily jakékoliv pochybení
nebo přečiny svých zaměstnanců, které by mohly ohrozit pacienty.
Také uvádí, že tyto záznamy musí být poskytnuty budoucím zaměstnavatelům.
Nemocnice sv. Lukáše tvrdí, že Cullena plně prošetřila.
Před Cullenovým doznáním v roce 2003
nenalezli ani oni, ani policie žádné důkazy o ublížení pacientům.
Podle Nemocnice sv. Lukáše stavba nového kampusu
jejich šetření nijak neovlivnila.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová