Downloaded from YTS.MX
‫תחילת רצף ההצתות.‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫שש, חמש, ארבע,‬
‫שלוש, שתיים, אחת, אפס.‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫כל המנועים פועלים.‬
‫המראה.‬
‫הזמן הוא אביב 1969.‬
‫המקום הוא בי"ס יסודי אד וייט‬ ‫באל לאגו, טקסס.‬
‫פרבר בדרום יוסטון במרחק נסיעה קצר מנאס"א.‬
‫האירוע ביום הגורלי הזה שהתחיל את הכול?‬
‫ההפסקה של כיתה ד'.‬
‫לא, זה לא אני. זה ריקי רודריגז,‬ ‫אחד מחבריי הלא-יוצלחים הרבים.‬
‫הכללים שונו לאחרונה,‬
‫אז לא היינו אמורים‬ ‫לזרוק את הכדור לעבר אנשים,‬
‫שזה בעצם הדבר הכי מהנה בקיקבול.‬
‫לקח לנו זמן להתרגל לזה.‬
‫וזה מר סנט ג'ורג', המורה לספורט שלנו,‬ ‫מלווה את ריקי לעבר הקיר.‬
‫הייתה לו שיטת משמעת מאוד ספציפית,‬
‫הוא היה מצייר לך עיגול קטן על הקיר הקרוב.‬
‫כאן. שים פה את האף והשאר אותו שם.‬
‫וזה תמיד היה טיפה גבוה מדי.‬
‫אז היית עומד על קצות האצבעות‬ ‫עד סוף השיעור.‬
‫בפעם היחידה שהוא הצמיד את האף שלי לקיר,‬ ‫הייתי מוכן לזה.‬
‫הסוד היה, חשבתי,‬ ‫לעמוד בפישוק באופן בלתי מורגש‬
‫ולהתכופף קלות ברגע החישוב המכריע שלו.‬
‫שים את האף פה.‬
‫אז זה אני. סטנלי.‬
‫כולם פשוט קראו לי סטן,‬ ‫אלא אם הסתבכתי בצרות, כמובן.‬
‫או ביום הראשון ללימודים‬ ‫בקריאת רשימת השמות.‬
‫בקיקבול, הייתי סוג של בלם‬ ‫ושחקן הגנת שדה כללי.‬
‫חבריי לקבוצה היו מורים לי‬ ‫לנסות לתפוס כל מה שיכולתי.‬
‫ובעצם הייתי גם בועט די מרשים.‬
‫אבל בואו נחזור להתחלה של כל זה.‬
‫החבר'ה האלה שינו את חיי לנצח.‬
‫הנה הבחור שלנו.‬
‫- נאס"א, סודי ביותר -‬
‫צפינו בך במגרש הקיקבול.‬ ‫דיברנו עם המורים שלך.‬
‫התרשמנו מכמה מעבודות המדעים שלך,‬ ‫ואהבנו שזכית‬
‫בפרס הנשיאותי לכושר גופני‬ ‫שלוש שנים ברציפות.‬
‫בקיצור, בחרנו אותך כמועמד המושלם למבצע.‬
‫מבצע?‬
‫של מה?‬
‫תקשיב, כל דקה חשובה כאן‬ ‫אז ניגש ישר לעניין.‬
‫בנינו בטעות את רכב הנחיתה הירחי‬
‫קצת קטן מדי.‬
‫אבל לא ניתן לזה לעכב אותנו.‬
‫איך זה קרה?‬
‫אתה טוב במתמטיקה?‬
‫כן.‬ ‫-אתה מקבל ציון 100 בכל מבחן?‬
‫לא.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אנחנו קרובים מאוד, אבל אנחנו צריכים לבדוק‬
‫את הגרסה הקטנה-בטעות-הזו על פני הירח,‬ ‫ולעשות זאת בקרוב,‬
‫ואנחנו צריכים ילד כמוך שיעזור לנו‬
‫כדי שנגיע לירח לפני הרוסים הארורים.‬
‫למה שלא תשלחו שימפנזה?‬
‫כי אתה מדבר יותר מילים‬ ‫ששייכות לשפה האנגלית.‬
‫סטן, אתה התקווה היחידה שלנו.‬
‫קדימה. מה אתה אומר? עשה זאת למען ארצך.‬
‫עשה זאת למען העולם החופשי!‬
‫בסדר.‬
‫מעולה.‬
‫האימון הסודי מתחיל בסוף שנת הלימודים.‬
‫סודי?‬
‫סודי ביותר, סטן.‬
‫זה מבצע חשאי. הוא לא קיים. הבנת?‬
‫הפגישה הזאת? מעולם לא קרתה.‬
‫אף אחד לא יידע על זה.‬
‫לא ההורים שלך, האחים שלך, האחיות שלך.‬
‫אף אחד.‬
‫רגע.‬
‫איך נצליח לעשות את זה?‬
‫איפה כולם יחשבו שאני נמצא?‬
‫מחנה קיץ. המליצו עליך, התקבלת,‬
‫וקיבלת מלגה למחנה גריזלי,‬
‫מחנה שטח מיוחד‬ ‫ממש מחוץ לאגם טראוורס, מישיגן.‬
‫הלכת בסוף מאי ונשארת כמעט עד סוף יוני.‬
‫לא אשקר, מזג האוויר והחרקים‬ ‫היו מפרכים, אבל נהנית מאוד.‬
‫אכן כן.‬
‫יש דברים שלעולם לא שוכחים, סטן.‬
‫- נאס"א -‬
‫- מתקן לאימון והדמיית מבצעים -‬
‫- פרויקט אפולו -‬
‫- וולט -‬
‫טוב, רגע!‬
‫בואו נשכח מכל זה לעת עתה.‬ ‫נחזור לחלק הזה מאוחר יותר.‬
‫קודם, תנו לי לספר לכם‬ ‫על החיים באותה תקופה.‬
‫היה טוב להיות ילד בתקופה הזו.‬
‫החיים באזור יוסטון בסוף שנות ה-60,‬ ‫במיוחד בקרבת נאס"א,‬
‫היו כמו להיות במקום‬ ‫שבו המדע הבדיוני מתגשם.‬
‫העתיד הטכנולוגי האופטימי היה עכשיו,‬
‫ואנחנו היינו ממש במרכז‬ ‫של כל מה שחדש וטוב יותר.‬
‫בראש כל זאת הייתה כמובן תוכנית החלל.‬
‫המטרה של להגיע לירח הוכרזה‬
‫כשהנשיא קנדי נשא את נאומו‬ ‫באוניברסיטת רייס שביוסטון.‬
‫אבל למה, יש אומרים, הירח?‬
‫למה אנחנו בוחרים בירח כיעד שלנו?‬
‫והם עשויים גם לשאול,‬
‫"למה לטפס על ההר הגבוה ביותר?"‬
‫"למה, לפני 35 שנה,‬ ‫לחצות בטיסה את האוקיינוס האטלנטי?"‬
‫"למה רייס משחקת נגד טקסס?"‬
‫אנחנו בוחרים להגיע לירח.‬
‫אנחנו בוחרים להגיע לירח בעשור זה‬ ‫ולעשות את הדברים האחרים,‬
‫לא בגלל שהם קלים, אלא בגלל שהם קשים.‬
‫מרכז החלל הועבר לפאתי העיר בשנת 1962.‬
‫באותה השנה, יוסטון החלה לבנות‬
‫את אצטדיון הכיפה הראשון בעולם,‬ ‫הפלא השמיני של העולם.‬
‫האסטרודום.‬
‫בטקס הנחת אבן הפינה,‬
‫במקום לחפור באדמה עם אתים,‬
‫כל הבכירים ירו באדמה עם אקדחי קולט 45.‬
‫לאצטדיון היה את לוח התוצאות המונפש הראשון‬
‫עם כל מיני גרפיקות מוארות וכיפיות.‬
‫אבל הטוב מכל היה‬ ‫כששחקן אסטרו השיג הום ראן,‬
‫או, כפי שאהבו לומר,‬ ‫שיגר את הכדור לחלל אסטרו,‬
‫זה הפעיל מופע זיקוקים אלקטרוני ענק.‬
‫וזה היה המקום הראשון‬ ‫שבו השתמשו ב"אסטרוטרף".‬
‫הדשא המלאכותי‬ ‫שלא דרש כל השקיה, כיסוח או עישוב‬
‫והביטוי המושלם של התקופה הזו‬
‫שבה הכול היה חדש, תוצרת אדם ולכן טוב יותר.‬
‫למרות שג'ו ניימת' אמר‬ ‫שזה היה כמו לשחק על בטון,‬
‫הייתה תחושה שאימא אדמה‬ ‫וכל המגבלות שלה, נכבשו.‬
‫ואף אחד לא הטיל ספק בכך שבתקופת חיינו‬
‫נוכל לחיות על הירח‬ ‫או אולי על כוכב לכת קרוב,‬
‫כנראה בסוג של מושבת חלל תחת כיפה.‬
‫ובהתחשב בקצב של כל החדשנות הטכנולוגית הזו,‬
‫היה קל לדמיין‬
‫שכולנו כנראה נחיה הרבה מעבר לגיל 100.‬
‫למשל, במרכז הרפואי,‬
‫דבייקי וקולי שכללו את תהליך השתלת הלב.‬
‫ואפילו קרוב יותר לבית,‬
‫היינו אחד מהאזורים הראשונים בארץ‬ ‫לקבל טלפונים עם מקשים.‬
‫חבר'ה, תקשיבו לזה.‬
‫זה היה הדבר הכי מגניב. נגמרו החיוגים.‬
‫והיה אפשר לנגן שירים עם הצלילים.‬
‫אחותי ויקי הייתה המוזיקאית במשפחה.‬
‫היא הייתה הבכורה, אחריה סטיב,‬
‫ואז יאנה, גרג, סטפני ואז אני.‬
‫אוקיי. תראי לנו.‬
‫אוקיי, יפה.‬
‫הלו?‬
‫כן, היינו במלחמה.‬
‫ערים בערו באש,‬
‫ופרצה מהומת אלוהים בכל מקום.‬
‫אבל מנקודת המבט של ילד בפרברים,‬
‫הכול היה מוגבל לטלוויזיה.‬
‫וכילד, אתה פשוט חושב שכל זה נורמלי.‬
‫עוד מהומה.‬
‫עוד מנהיג מפורסם נרצח.‬
‫כנראה מבוגרים פשוט מתנהגים ככה.‬
‫במשפחה שלי, נראה שרק ויקי ייצגה‬
‫את מה שנקרא פער הדורות של התקופה.‬
‫היא הייתה היחידה מביננו‬
‫שכנראה ידעה או היה אכפת לה‬ ‫ממה שקורה בעולם.‬
‫הכי קרוב שהגענו לאקשן היה‬ ‫כשהיינו ביוסטון עם אימא‬
‫קרוב לקולג' שבו היה נדמה‬ ‫שהיא הייתה לנצח בלימודים באותה תקופה.‬
‫תראו איך הם לבושים.‬ ‫-אלה?‬
‫אתם רואים, ילדים, בגלל זה עברנו לפרברים.‬
‫כדי להתרחק מאנשים כאלה.‬
‫השמרנים מפחדים.‬
‫לא. אחותכם מדברת שטויות.‬
‫עברנו הנה בגלל העבודה של אבא שלכם.‬ ‫היה נמאס לו לנסוע שעה בכל כיוון.‬
‫הבנתם?‬
‫טוב, אימא.‬ ‫-הבנתי.‬
‫הבנתי.‬
‫אימא, זה היפי?‬
‫כן, זה היפי.‬
‫מה איתו?‬
‫לא. השיער שלו לא ארוך מספיק.‬
‫אבל הוא לובש פדלפון.‬
‫טוב. כן, זה היפי.‬
‫נראה לי שאני אוהבת היפים.‬
‫ובפרברים החדשים שהשתרעו מדרום ליוסטון,‬
‫צצו אזורי דיור חדשים בכל פינה.‬
‫השכונה שלנו הייתה מלאה בבתים בבנייה.‬
‫האדמה הייתה שטוחה לגמרי.‬
‫הדבר היחיד שאפילו הזכיר גבעה‬ ‫היה המחלף מעל הכביש המהיר.‬
‫אנחנו מדברים על מישורי חוף‬ ‫בגובה של כ-10 מטרים מעל פני הים.‬
‫כמובן שהם לא בנו מספיק ניקוז,‬
‫אז בכל פעם שירד גשם לאורך פרק זמן כלשהו,‬ ‫הכול הוצף.‬
‫תראו! זה נחש מוקסין מים!‬
‫כל פעם!‬
‫לא הייתה כאן תחושה של היסטוריה.‬
‫כל מה שהיה בסביבה היה חדש לגמרי.‬
‫מרכזי קניות חדשים בלי סוף‬
‫עם מכולות, מסעדות המבורגרים,‬
‫והטוב מכל,‬
‫מרכז באולינג ואולם משחקים.‬
‫לפחות פעם בשבוע, היינו הולכים ברגל‬ ‫או באופניים למרכז הבאולינג.‬
‫היינו משחקים באולינג‬ ‫כשההורים שלנו היו משלמים, אבל לבדנו,‬
‫אולם המשחקים היה מרכז האקשן.‬
‫פיתחנו מערכת שקיימה את עצמה‬ ‫והרחיבה את דמי הכיס הזעומים שלנו.‬
‫תמורת השקעה של 25 סנט בלבד,‬ ‫היינו מקבלים RC קולה ב-15 סנט‬
‫ומשחק פינבול ב-10 סנט.‬
‫היינו מתרכזים במשחקים ששלטנו בהם,‬ ‫כמו אקווריוס.‬
‫כל הלחץ הוטל, כמובן, על המשחק הראשון.‬
‫לזכות באופן מיידי, לא רק כדי להמשיך לשחק,‬
‫אלא כדי לבסוף למלא את המכונה‬ ‫במשחקים בחינם.‬
‫ואז כשהיה מגיע הזמן ללכת הביתה,‬
‫בדרך כלל היינו מצליחים‬ ‫למכור אותם ב-50 סנט למישהו מבוגר‬
‫שהיה חושב שזאת עסקה טובה.‬
‫אולי נמשכנו למרכז הבאולינג‬
‫כי הבריונים המקומיים היו מבלים שם.‬
‫היינו מתפעלים מהיהירות שלהם‬
‫ומהשיטות שלהם לנצח את המערכת,‬
‫בין אם זה היה להקטין בגסות‬ ‫את כוח הכבידה של המכונה‬
‫או להשיג משחק במיומנות בלי להכניס כסף.‬
‫כשעושים את זה בדיוק נכון,‬ ‫המכונה הייתה מתחילה משחק חדש.‬
‫זה היה מרשים.‬
‫ניסיתי את התמרון הזה במשך שנים לאחר מכן‬
‫אבל אף פעם לא הצלחתי.‬
‫הבית שלנו היה בין הראשונים‬ ‫שסיימו להיבנות ברחוב.‬
‫והייתה תחושה שכל השכונה‬ ‫הייתה אתר בנייה, זמינה לכל דורש.‬
‫היה אפשר לבנות מצודה שלמה‬ ‫מערימות העץ שהושלכו.‬
‫נאלצנו להסתפק בזה‬
‫כי בתי עץ כנראה לא יגיעו‬ ‫בשני העשורים הקרובים.‬
‫אבא, זה לא נחשב כגניבה?‬
‫טוב, איך שאני רואה את זה,‬
‫הם חייבו אותנו הרבה יותר מדי על הבית,‬
‫אז טכנית הם חייבים לנו.‬
‫זאת רק פיסת דיקט. הם לא ישימו לב.‬
‫אני עדיין לא בטוח עם אבא שלי נחשב כחסכן‬
‫שנאבקים לסגור את החודש‬
‫או יותר קרוב לרמאי.‬
‫תמשכו את זה. שהרשת תהיה הדוקה. ככה.‬
‫אבל היה ברור שמשימתה היחידה של משפחתנו‬ ‫הייתה לחסוך כמה שיותר כסף.‬
‫יפה.‬
‫- אסו -‬
‫הלו!‬
‫לא סיימת.‬
‫החזר את הידית לתוך מיכל הדלק שלי.‬
‫עכשיו לחץ על התופסן עד הסוף.‬
‫הרם את הצינור והזז אותו קדימה.‬
‫הדלק בצינור שייך לי.‬
‫שילמתי עליו.‬ ‫-אבא…‬
‫הוא יודע.‬
‫למרות שאבא שלי‬ ‫היה אחראי על משלוחים וקליטה בנאס"א…‬
‫לך תביס את הרוסים האלה.‬
‫רות, חברה.‬
‫…וכנראה התפרנס טוב מספיק‬
‫כדי פחות או יותר לגדל‬ ‫משפחה עם שישה ילדים,‬
‫הביך אותי שהוא היה יותר פקיד משרדי‬
‫מאשר מישהו שהיה בכלל קשור למבצעים.‬
‫ישנה ואיננה אפשרות לקידום…‬
‫הוא חש הכי רחוק שאפשר מלהיות אסטרונאוט.‬
‫אבא שלי מכוון את נקודות הציון‬
‫כך שכשהאסטרונאוטים נוחתים באוקיינוס,‬
‫חיל הים יכול להגיע לאסוף אותם.‬
‫כשהספירה לאחור מגיעה לשיגור,‬
‫אבא שלי הוא זה שבעצם לוחץ על הכפתור‬ ‫שמשגר את הכול.‬
‫בדרך הביתה ברגל מבית הספר…‬
‫כנראה שהייתי מה שנקרא ממשיל מְשָלִים,‬
‫שזאת בעצם דרך נחמדה יותר לומר "שקרן".‬
‫אז התקרבתי טיפה.‬
‫ואז שמתי לב‬
‫שהיו חוטים מחוברים אליו,‬
‫שהגיעו, כאילו, עד לחלל החיצון.‬
‫הוא היה סוג של רובוט.‬
‫קיוויתי שאוכל להביא אותו הנה היום,‬
‫אבל פתאום, הוא נמשך מעלה על ידי החוטים.‬
‫גברת אולריך אמרה‬ ‫שלא הבאת דבר לספר ולהראות לכיתה.‬
‫עשיתי את ה-"לספר"‬ ‫וקיוויתי שהם ידמיינו את ה-"להראות".‬
‫היא אמרה שסיפרת לכל הכיתה‬
‫שאבא שלך אמור להשתתף‬ ‫במבצע אפולו 14 או 15 ב-1972.‬
‫חמוד, זה נכון?‬
‫למה אבא לא יכול לעשות משהו חשוב בנאס"א?‬
‫זה טיפה מביך.‬ ‫-סטן.‬
‫אבא שלך עבד קשה מאוד‬ ‫כדי להגיע לראש המחלקה שלו.‬
‫הוא אחראי על כל מה שנכנס לשם,‬
‫החל מעטים ועד לחליפות חלל. הוא חשוב. בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫פשוט תהיתי למה הוא לא היה יכול להיות‬ ‫אסטרונאוט או משהו מגניב באמת.‬
‫חמוד, לא כל אחד זוכה להיות אסטרונאוט.‬
‫כל אחד עושה את חלקו, וזה דורש הרבה אנשים,‬
‫כולל את אבא שלך. הבנת?‬
‫הבנתי.‬ ‫-יופי.‬
‫זה היה נכון.‬
‫שכן שלנו עבד על הקסדות.‬
‫האבות של כמה חברים היו מהנדסים בנאס"א.‬
‫אימא של ילדה מהכיתה שלי‬ ‫עזרה בהכנת החליפות.‬
‫זה היה כאילו שכולם עשו משהו בנאס"א,‬ ‫כך או כך.‬
‫גם אבא שלי עשה את חלקו,‬ ‫עד כמה שהוא היה מועט בעיניי.‬
‫כמו שאמרתי,‬
‫הייתי הצעיר מבין שישה‬ ‫במשפחת ה"בריידי" שלנו,‬
‫והיחיד שנולד בשנות ה-60.‬
‫כשאני נולדתי,‬
‫ההורים שלי פחות או יותר סיימו‬ ‫לתעד את כל מה שהילדים שלהם עשו.‬
‫שילבו אותי לתוך המערכת הקיימת,‬
‫ובכך נגמר העניין.‬
‫אני בקושי מופיע‬ ‫בתמונות משפחתיות או סרטים ביתיים.‬
‫האחים שלי היו מקניטים אותי בגלל זה.‬
‫אתה רואה? רואה איך שאתה לא מופיע בכל אלה?‬
‫הם מפחדים לספר לך, אבל… אתה מאומץ.‬
‫אימא ואבא קרועים מדי כדי לספר לך,‬ ‫אבל אתה מבית יתומים.‬
‫הם בחרו אותך מבין המון תינוקות צורחים.‬
‫מצחיק מאוד.‬
‫למדתי מאוחר יותר שלאחר שנולדתי,‬
‫אימא שלי התחילה לקחת משהו חדש שנקרא גלולה,‬
‫אבל מעולם לא סיפרה לכומר שלנו,‬ ‫מתוך חשש לנידוי.‬
‫ואז היו השכנים שלנו, משפחת פטק,‬
‫שבבירור לא השתמשו באמצעי מניעה‬
‫כי הם המשיכו להביא ילד לעולם כמעט כל שנה.‬
‫אימא שלהם עבדה כל כך קשה,‬
‫שהיא לפעמים הייתה פשוט נותנת לילדים‬ ‫ללעוס גומיות בין ארוחות.‬
‫והייתה לה אובססיה סביב ניקיון.‬
‫היא שמרה על הבית שלהם נקי ומצוחצח,‬
‫וכדי לסייע בכך,‬ ‫כל הילדים שלה היו בחוץ למשך כמעט כל היום.‬
‫חוץ מהתינוק שרק נולד, כמובן.‬
‫היא נתנה לילדים להשגיח בחוץ‬ ‫על הילד השני בצעירותו‬
‫בעוד שהיא נשארה בפנים‬ ‫עם הצעיר ביותר וניקתה.‬
‫מדי פעם, משהו כזה היה קורה.‬
‫אבל כולנו הצלחנו איכשהו‬ ‫לשרוד את תקופת הילדות שלנו.‬
‫רגע!‬
‫כשאביהם של משפחת פטק סיים לעבוד,‬
‫הוא בדרך כלל היה יושב למשך רוב הערב‬ ‫במוסך הביתי ומעשן סיגרים.‬
‫כנראה שהוא גם עשה את חלקו‬ ‫בלשמור על בית נקי.‬
‫ששתנו היינו כמו צבא של עובדים,‬
‫ששמר על בית וחצר נקיים‬ ‫תוך ניהול המערכות שלנו באופן מדויק.‬
‫בנוסף למטלות אינסופיות בחוץ,‬
‫המטלה הגדולה ביותר בבית‬ ‫הייתה לרוקן את פחי האשפה.‬
‫אני לא בטוח אם כבר היו שקיות אשפה מפלסטיק,‬
‫אבל זה לא היה משנה,‬ ‫כי השתמשנו רק בשקיות קניות ישנות‬
‫שנטו לדלוף,‬
‫תלוי בזבל הנוזלי שכולם היו משליכים.‬
‫וכמובן שתפקידי היה‬ ‫לנקות את הרצפה לאחר מכן.‬
‫אולי זה היה מסיבה כספית,‬
‫אבל כמעט אף פעם לא יצאנו למסעדה.‬
‫אימא הייתה גאונה בליצור ארוחות‬ ‫ולמשוך אותן על פני ימים.‬
‫החזיר המשומר היה מתקשט בסוכר חום ואננס‬ ‫ביום ראשון.‬
‫ביום שני, תבשיל חזיר.‬
‫ביום שלישי, כריכי חזיר,‬
‫ושאר החזיר היה נכנס‬ ‫במרק השעועית של יום רביעי.‬
‫ארוחות קבועות אחרות כללו‬ ‫מרק עגבניות וטוסט גבינה,‬
‫תבשיל טונה עם צ'יפס,‬
‫פאי בסיר, קציץ בשר,‬
‫וריאציות של עוף עד אינסוף,‬ ‫וכמובן, הרבה תירס מוקרם.‬
‫המאכלים הכיפיים היו ביצים ממולאות,‬
‫ארטיקים ביתיים, נקניקיות וינה,‬
‫ובאירועים מיוחדים, פופקורן.‬
‫בזמנו היה גם הגל הראשון‬ ‫של שיגעון תבניות הג'לי.‬
‫ארוחות הצהריים לביה"ס היו הפקה משלהן.‬
‫בכל ראשון בערב, היינו עוזרים לאימא‬
‫להכין באופן שיטתי‬ ‫כמות של כריכי צהריים לשבוע שלם,‬
‫ואז מקפיאים אותם‬ ‫כדי להפשיר אותם במשך הלילה‬
‫לפני כל יום בשבוע הלימודים.‬
‫- ג'אנה, ויקי, גרג, סטיבן, סטפני, סטן -‬
‫לפעמים הם לא היו מפשירים עד הסוף,‬
‫והיית נותר עם כריך בולוניה חצי קפוא‬ ‫עם לחם לבן רטוב.‬
‫ההורים של אבי גרו בשכונה ישנה ביוסטון,‬
‫והיינו מבקרים אותם בסופי שבוע.‬
‫פשוט תמשיך להקיש בו קלות.‬
‫עד שהוא מתיישר.‬
‫אתה רואה?‬
‫מסמרים מחזיקים לנצח,‬ ‫אז לעולם אין צורך להשליך אותם.‬
‫פשוט תוודא לאחסן אותם היטב.‬
‫נראה שהתגובה של הסבים שלי‬ ‫לכך שהם עברו את השפל הגדול‬
‫הייתה לחוש שזה עומד לקרות שוב בכל רגע.‬
‫אל תפגע באצבעות.‬
‫הם שמרו כל דבר שהיה לו טיפה של ערך,‬
‫ועשו שימוש חוזר בכל מה שיכלו.‬
‫נראה לי שהבנת.‬
‫הם אפילו עשו שימוש חוזר במגבוני נייר,‬ ‫דבר שמעלה את השאלה,‬
‫מה לעזאזל הטעם במגבון נייר במקום סמרטוט?‬
‫אבל אף אחד מאיתנו לעולם לא אמר מילה.‬
‫אנחנו לא הולכים…‬
‫ואני נשבע שסבתא לקחה אותנו‬ ‫לראות את "צלילי המוסיקה"‬
‫בערך כל חצי שנה.‬
‫אני לא בטוח אם הסרט הוקרן במשך שנים‬
‫או אם הם המשיכו להחזיר אותו.‬
‫זה פשוט היה עוד בילוי עם סבתא,‬
‫שבדומה לבחירת הסרטים שלה,‬
‫הייתה אישה מתוקה שלא ניתן למצוא בה פגם.‬
‫הסבתא השנייה שלי‬ ‫הייתה הרבה יותר מתוחה ופרנואידית,‬
‫אבל מאוד משעשעת.‬
‫היא הייתה מתארחת אצלנו‬ ‫למשך תקופות ארוכות‬
‫ומבדרת אותנו עם סיפורי קונספירציה שונים‬
‫ותרחישי אימה ואפלה.‬
‫עכשיו אנחנו יודעים‬ ‫שג'ון פ. קנדי לא מת באותו יום בדאלאס.‬
‫המסכן נשאר צמח‬
‫כתוצאה מהנזק המוחי הקשה שנגרם מהכדורים.‬
‫אבל הם מחזיקים אותו בחיים‬ ‫בבידוד באי יווני.‬
‫הם לא חשבו שנצליח להתמודד‬ ‫עם לראות את הנשיא כצמח,‬
‫אז הם מגנים עלינו מפני העובדות.‬
‫זה האי של אריסטוטלס אונאסיס.‬
‫וזה מסביר את נישואיו לג'קי.‬
‫בעיניה, העולם ירד לטמיון,‬
‫ומהר.‬
‫פיצוץ האוכלוסין חונק את העולם.‬
‫ותוך כמה שנים,‬
‫נעבור את נקודת האל-חזור.‬
‫מדענים אומרים שהעולם למעשה לא יכול להכיל‬
‫יותר מ-3.5 מיליארד איש,‬ ‫ומתישהו בשנות ה-70,‬
‫אספקת המזון עבור רוב תושבי העולם‬ ‫פשוט תתמוטט,‬
‫וזה יוביל לרעב המוני,‬ ‫מלחמה ומחסור חמור במזון.‬
‫אני לא יודעת איך הם יטפלו בכל הגופות…‬
‫מספיק כבר, אימא.‬ ‫את חייבת להפסיק עם דיבורי הפרנויה.‬
‫את מפחידה את הילדים. את משגעת אותי.‬
‫את לא שותקת. בבקשה תפסיקי.‬
‫תפסיקי.‬
‫עולה יותר מ-4.5 מיליארד דולר בשנה‬ ‫לפנות את הפסולת…‬
‫כן, תחת איום הסכנות האלו,‬ ‫העתיד לרוב היה מעורר אימה.‬
‫נאמר לנו שאם הכול ימשיך כך,‬
‫האשפה תגיע לנו עד לברכיים‬ ‫ונעטה מסכות גז רק כדי לנשום.‬
‫הם עשו עבודה מעולה בלהפחיד את כולם למוות.‬
‫כנראה שזה עבד.‬
‫הנשיא ניקסון חתם על חוק האוויר הנקי‬ ‫וחוק המים הנקיים.‬
‫ובמהרה נהיה לא מקובל להשליך פסולת.‬
‫וזה, סטיבן הקטן,‬ ‫ההבדל בין רדנק לבין זבל לבן.‬
‫רדנק יזרוק את הפחיות שלו על רצפת הרכב,‬
‫בארגז הטנדר. זבל לבן,‬ ‫הוא ישליך את הפחיות מהחלון‬
‫ויהיה לכלכן.‬
‫זה לא בסדר.‬
‫אז אנחנו רדנקים?‬
‫אה, לא.‬
‫רדנק היה משאיר את הפחיות מונחות שם.‬
‫אתה תפנה אותן כשנגיע הביתה.‬
‫אחוז בהגה.‬
‫מה?‬ ‫-תנהג.‬
‫בדיוק.‬
‫אז לא היה בניגוד לחוק לשתות ולנהוג.‬
‫פשוט היה אסור להיות שיכור לפי החוק.‬
‫תביע משאלה.‬
‫אבא, אני פשוט…‬
‫אני זוכר איך שהוא היה‬ ‫זורק את הלשונית לתוך הבירה.‬
‫ולא הייתי בטוח אם זה היה מנהג‬ ‫או מאמצו של אבא לא להשליך פסולת.‬
‫כך או כך, זה התקבל בהערכה‬
‫כי הלשוניות האלו על הרצפה‬ ‫יכלו ממש לחתוך לך את כפות הרגליים.‬
‫עם זאת, שמעתי ששישה אנשים בשנה‬ ‫מתו מהיחנקות‬
‫כשהלשונית הייתה יוצאת והיו בולעים אותה.‬
‫תמיד הייתי חושב שאולי זה היום.‬
‫אבל כמו רבים מתרחישי יום הדין האחרים,‬
‫למרבה המזל זה לעולם לא קרה.‬
‫אבל כל הדיסוננס הזה‬ ‫היה הרבה לעכל עבור מוח צעיר.‬
‫מצד אחד, טוב, העולם הולך לגיהינום.‬
‫היינו במלחמה בווייטנאם,‬
‫אבל עוד יותר מפחיד מזה‬ ‫היה המלחמה הקרה נגד ברית המועצות,‬
‫שנאמר לנו שבכל רגע‬ ‫הם עלולים להפיל עלינו פצצת מימן.‬
‫בכל מקרה,‬ ‫היינו האחרונים מדור "התכופף והתכסה".‬
‫זאת פצצה. התכופף והתכסה.‬
‫אני זוכר שחשבתי‬ ‫שלהיות מתחת לשולחן לא ממש יעזור‬
‫מבחינת האיוד או הקרינה.‬
‫אבל לא משנה.‬
‫עשית את התרגיל.‬
‫אבל מצד שני,‬ ‫העתיד היה כל כך מגניב ואופטימי.‬
‫היינו בדרך לירח ומעבר לו.‬
‫היה קל להיסחף בהבטחות של העתיד‬
‫ובמחשבה שהמדע והטכנולוגיה‬
‫בסוף יתקנו כמעט הכול.‬
‫בראש הערימה, ההתגלמות של כל‬ ‫התחושות החיוביות האלו הייתה נאס"א.‬
‫וכמובן, האסטרונאוטים בעצמם.‬
‫השמות עדיין מתגלגלים על הלשון.‬
‫אנשי מרקורי המקוריים,‬
‫ג'ון גלן, סקוט קרפנטר, אלן שפרד,‬
‫וולטר שירה, גורדון קופר,‬
‫גאס גריסום, דיק סלייטון‬
‫ואז השמות מאפולו נהיו מוכרים.‬
‫פיט קונרד, ניל ארמסטרונג, באז אלדרין,‬
‫מייקל קולינס, פרנק בורמן,‬
‫ג'יימס לוול, ג'ין סרנן‬
‫ג'ון יאנג, אלן בין.‬
‫הם היו האמיצים ביותר. הטובים ביותר.‬
‫דיווח מיוחד של חדשות CBS.‬
‫שלושת האסטרונאוטים הראשונים של אמריקה‬ ‫נלכדו ונהרגו בשריפה פתאומית‬
‫שפרצה במעבורת הירח שלהם הערב‬ ‫במהלך בדיקת אתר השיגור…‬
‫כשגאס גריסום,‬
‫רוג'ר צ'אפי ואד וויט‬ ‫נהרגו בבדיקה למשימת אפולו 1,‬
‫אני זוכר שאימא שלי בכתה.‬
‫בית הספר שלנו נקרא על שם אד וויט‬ ‫כבר לפני הטרגדיה.‬
‫לאחר מכן, הוא הפך למין מצבת זיכרון.‬
‫אבל העולם השתנה,‬ ‫ועם כך גם הדרך שבה ראינו את עצמנו בו.‬
‫כשאפולו 8 צילמה את זריחת הארץ המפורסמת‬
‫מעל הירח בערב חג המולד,‬
‫זה נתן לנו, בני האנוש,‬ ‫נקודת מבט חדשה לגמרי.‬
‫שם היינו, כולנו ביחד,‬ ‫בכדור הכחול הזה שמרחף בחלל.‬
‫נאמר שמתישהו בקרוב,‬ ‫כשבני האדם יבינו את המשמעות של זה במלואה,‬
‫יהיה שינוי בתודעה, ולא יהיו יותר מלחמות.‬
‫ובפינה הקטנה שלנו על פני הכדור הכחול,‬
‫בכל עבר,‬
‫היו תזכורות של נאס"א ותוכנית החלל המאוישת.‬
‫בגן השעשועים שלנו הייתה מגלשת טיל‬
‫שיכולת לטפס עליה ולנווט.‬
‫אני חושב שכולם ידעו שלחלליות אין הגה,‬
‫אבל לא משנה.‬
‫המרוץ לחלל נמצא בכל מקום בתרבות שלנו.‬
‫הוא מצא את דרכו לכל פינה,‬
‫כולל פרסום וקידום, לא משנה כמה מגוחך.‬
‫שלום, חבר'ה! אני סאם, איש הטילים!‬
‫אנחנו מגיעים לירח‬ ‫עם חסכונות שלא מהעולם הזה!‬
‫ככל שהמחירים שלנו מתקרבים לירח,‬ ‫הם ממשיכים לרדת.‬
‫נסחר בכל דבר.‬
‫חלליות יד שנייה,‬ ‫רכב ירחי או אפילו מכוניות יד שנייה!‬
‫בבית הספר, בימי שיגור,‬ ‫תמיד היה את אותו המנהג.‬
‫המורה הייתה מגלגלת טלוויזיה לכיתה.‬
‫היינו צופים בטיל על כן השיגור‬ ‫למשך חמש דקות,‬
‫ואז סופרים לאחור כולם ביחד עם הטלוויזיה‬ ‫במשך 10 השניות האחרונות.‬
‫עשר, תשע, שמונה,‬
‫שבע, שש, חמש, ארבע,‬
‫שלוש, שתיים, אחת, שיגור!‬
‫יש לנו המראה.‬
‫ואז פשוט היינו בוהים במסך‬ ‫בזמן שהטיל ממריא לשמיים.‬
‫שיעורי מדע היו כל כך מרגשים‬ ‫כי הייתה תחושה שהכול קורה עכשיו.‬
‫הכול היה קשור לאסטרונומיה,‬ ‫קוסמולוגיה ואפולו.‬
‫עד שאדווין האבל הוכיח אחרת ב-1922,‬
‫בני האדם היו סבורים שהיקום כולו‬ ‫עשוי להיות מורכב רק מהגלקסיה שלנו.‬
‫עכשיו אנחנו יודעים שאנו רק אחת‬ ‫מתוך מאה מיליארד גלקסיות.‬
‫בינתיים, אין לנו הוכחות‬ ‫לקיומן של מערכות שמש אחרות‬
‫הסובבות סביב כוכבים מרוחקים‬ ‫או כוכבי לכת מלבד התשעה שלנו.‬
‫אך הסיכוי שתשעת כוכבי הלכת שלנו‬ ‫הם היחידים ביקום‬
‫ושאנחנו כוכב הלכת היחיד המקיים חיים,‬
‫חושב על ידינו כ-10 מיליארד טריליון לאחד.‬
‫כן, מה שקרה בהיווצרות מערכת השמש שלנו‬
‫ללא ספק קורה גם באחרות. נכון?‬
‫החומרים, כוח הכבידה והתנאים זהים בכל מקום.‬
‫במילים אחרות, פשוט אין סיכוי שאנחנו לבד.‬
‫זה רק עניין של זמן עד שיהיה מפגש‬
‫עם יצורים אחרים ממקומות אחרים ביקום,‬ ‫אם זה עוד לא קרה.‬
‫- קולנוע - 2001: אודיסאה בחלל‬ ‫כוכב הקופים -‬
‫כבר הגענו עד צדק ומעבר לו בסרט 2001,‬
‫ולא היה ספק שנגיע לשם בקרוב.‬
‫אני זוכר שהייתי כה מהופנט מהסרט‬
‫שניסיתי להסביר את המשמעות העמוקה יותר שלו‬ ‫לכל מי שהקשיב.‬
‫ואז כשהוא עובר את צדק,‬
‫הוא עובר סוג של עיוות זמן מטורף.‬
‫כל מיני אורות מהבהבים חולפים להם,‬
‫ופתאום, הוא בחדר ישן כזה,‬
‫ואז הוא נהיה איש זקן.‬
‫ואז הוא רואה את האבן השחורה,‬
‫זאת שהייתה בצדק,‬
‫לרגלי ערש הדווי שלו.‬
‫או שלא?‬
‫הוא מושיט את ידו, מנסה לגעת בה,‬
‫ואז הוא הופך לתינוק שאפילו עוד לא נולד!‬
‫אחורה!‬
‫אז כמו שאמרתי, זה היה בכל מקום.‬
‫נאמר לנו שאנשים בגילנו‬
‫יוכלו בעתיד לצאת לירח דבש בירח.‬
‫ועד סוף המאה,‬
‫נוכל לשלם להיות נוסעים‬ ‫בטיסת ששת החודשים למאדים.‬
‫הכול היה כל כך קרוב.‬
‫האסטרונאוטים היו ממש מעלינו במטוסי סילון‬
‫כי בסיס חיל האוויר אלינגטון‬ ‫היה במורד הרחוב.‬
‫כלל לא היה מוזר לשמוע לפתע‬ ‫קול מטוס נמוך בשמיים,‬
‫לראות מטוס סילון חולף ונעלם במהרה,‬
‫ואז לשמוע את הבום העל-קולי‬ ‫שנשמע עם שבירת מחסום הקול.‬
‫היינו רצים הביתה כמה שיותר מהר מבית הספר‬
‫כדי לצפות ב"צללים אפלים",‬
‫סדרה שכולנו היינו מכורים לה.‬
‫זה היה סיפור מוזר ומפחיד באמת‬
‫על משפחה עתיקה שגרה בטירה ליד הים‬
‫וערפד אחד חסר-גיל, ברנבס קולינס.‬
‫הטלוויזיה עצמה הרגישה כמו מאבק מתמשך.‬
‫רק להשיג קליטה סבירה‬
‫בתקופה של אנטנות‬ ‫ושלושה ערוצים ראשיים היה אתגר.‬
‫ואז, לפחות במשפחה שלנו,‬ ‫היית צריך לעמוד על שלך‬
‫ולעיתים קרובות להגן בגופך‬ ‫על מה שמופיע על המסך‬
‫למשך 30 הדקות הבאות.‬
‫היו כל כך הרבה תוכניות טובות כל הערב.‬
‫לעיתים קרובות היה קשה לבחור, והן לא אכזבו.‬
‫הבוורלי הילבילים,‬
‫גנסמוק,‬
‫שלושת בניי,‬
‫משפחת מונסטר, בוננזה,‬
‫מעשי כשפים,‬
‫מסע בין כוכבים,‬
‫אדם-12, שחק אותה סמארט,‬
‫גומר פייל, באטמן,‬
‫גיליגן, פליפר,‬
‫צומת פטיקוט, אנדי גריפית',‬
‫אני חולם על ג'יני, משפחת אדמס,‬
‫דיק ואן דייק,‬
‫הצרעה הירוקה, הצי של מקייל,‬
‫משימה בלתי אפשרית,‬
‫גרין אקרס, הגיבורים של הוגאן,‬
‫דראגנט והוואי חמש-אפס, בין היתר.‬
‫ואז היו את הסדרות שלא שרדו יותר מעונה אחת‬
‫ושנשכחו ברובן, אך לא על ידי.‬
‫בסדרה "מנהרת הזמן",‬ ‫שני מדענים נאבדים בזמן,‬
‫ותמיד נוחתים ברגעים מובחרים בהיסטוריה.‬
‫הטיטאניק, ליטל ביגהורן, תיאטרון פורד.‬
‫ואז הייתה תוכנית בשם "הגיע הזמן",‬
‫קומדיה על שני אסטרונאוטים‬ ‫שבזמן הנחיתה שלהם‬
‫מוצאים את עצמם בעיוות זמן,‬
‫בתקופה פרהיסטורית‬ ‫עם אנשי מערות ודינוזאורים.‬
‫אני מאמין!‬ ‫-גם אני!‬
‫זה גם היה הגל הראשון של הסינדיקציה,‬
‫בה סדרות מהעבר הלא רחוק גם שודרו כל הזמן.‬
‫ומאוחר בלילה,‬ ‫עדיין שודרו פרקים של אזור הדמדומים.‬
‫כשהייתי ממש קטן, לפני שידעתי מה זה,‬
‫קראתי לזה "תוכנית העין המעופפת המפחידה".‬
‫מימד של ראייה.‬
‫מימד של מוח.‬
‫אתם נכנסים לארץ של צללים וגם חומר,‬ ‫של דברים ורעיונות.‬
‫ואז היו שבתות בבוקר.‬
‫היינו קמים מוקדם ובוהים בתבניות הבדיקה‬
‫ומחכים שהכיף יתחיל.‬
‫מאוחר בשבתות בערב, הייתה סדרה בשם "מוזר"‬
‫שמנגינת הפתיחה המצמררת שלה נוגנה בטרמין.‬
‫ברוכים הבאים ל"מוזר".‬
‫הם שידרו סרטים כמו‬ ‫"מתקפת האישה בגובה 15 מטר",‬
‫"האיש המתכווץ המופלא",‬
‫"היצור", "תחילת הסוף",‬
‫"הבועה",‬
‫"מתקפת אנשי הפטרייה."‬
‫בעיקרון, כל דבר עם מוטציות‬ ‫שנגרמו מפצצה אטומית.‬
‫בזה מסתיים יום השידור שלנו.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫ועכשיו, ההמנון הלאומי שלנו.‬
‫זה היה מסתיים בסביבות חצות,‬ ‫והערוצים היו יורדים מהשידור.‬
‫תכבה את הכול.‬
‫כשהיה מגיע ראשון בערב במהלך שנת הלימודים,‬ ‫הייתה מתפתחת תחושת חרדה.‬
‫"עולם הצבעים המופלא",‬
‫שהיה שם התוכנית לפני שנקראה‬ ‫"עולמו המופלא של דיסני",‬
‫הייתה שטופה בתחושה מלנכולית שכזו.‬
‫עם הלימודים המתקרבים למחרת בבוקר,‬ ‫לא משנה עד כמה התוכנית הייתה טובה,‬
‫החופש והכיף של סוף השבוע עמדו להיגמר.‬
‫ואז, פעם בשנה,‬
‫היה שידור מיוחד‬ ‫של "הקוסם מארץ עוץ" בטלוויזיה.‬
‫כולנו היינו מתאספים לצפות.‬
‫זה יהפוך לצבעוני ממש בקרוב וזה…‬
‫זה היה כל כך הרבה יותר מסרט.‬
‫עד שהייתה לנו טלוויזיה בצבעים,‬ ‫הכול היה בשחור-לבן,‬
‫אפילו ארץ עוץ.‬
‫אבל בין אם זה היה בצבעים או שחור-לבן,‬
‫הקופים המעופפים תמיד גרמו לאחותי סטפני‬
‫להתחבא מתחת לשמיכה או לצאת מהחדר.‬
‫בחדשות הערב,‬ ‫המלחמה בווייטנאם הייתה דבר קבוע‬
‫ומצאה את דרכה לתוך כמעט כל מה שקרה.‬
‫פיקוד ארה"ב מדווח על מותם‬ ‫של 148 אמריקאים במלחמה בשבוע האחרון…‬
‫עבור ילד, זה היה מבלבל.‬
‫המבוגרים תמיד גרמו לנו לחוש אשמים.‬
‫כולם, תסיימו את כל מה שיש בצלחת.‬ ‫יש ילדים רעבים בווייטנאם.‬
‫היינו במלחמה נגדם, הפצצנו אותם,‬
‫אבל אכפת לנו מהילדים הרעבים שלהם?‬
‫- מיוסטון לווייטנאם -‬
‫כאן!‬
‫מה שהפך את השכונה למקום מושלם לגדול בו‬
‫היה שהיו המון משפחות צעירות‬ ‫עם ילדים בגילנו.‬
‫היה קל מאוד לארגן משחק.‬
‫היינו משחקים בחצר הקדמית של מישהו, ברחוב,‬
‫או, לפעמים,‬
‫היינו הולכים לקצה אזור השכונה,‬
‫והיה שם שדה גדול עם מתקן לטיפול במים.‬
‫קראנו לזה פארק הביוב.‬
‫כשירד גשם, או בלילה,‬
‫אחי גרג ואני המצאנו משחק בייסבול‬
‫שיכולנו לשחק במוסך הביתי.‬
‫כוכב האסטרוס ג'ים ווין עולה לחבוט.‬
‫הום ראן!‬
‫תותח הצעצוע!‬
‫ולוח התוצאות משתגע מהחבטה הישרה!‬
‫היה לנו מבחר קלפי בייסבול‬ ‫והיינו יוצרים קבוצה,‬
‫וכל הדרכים היו מובילות לאליפות עולם משלנו.‬
‫זה היה ממש לפני שהומצא כדור הנרף‬ ‫ששינה את הכול.‬
‫לפעמים הייתה התקוטטות שפינתה את הספסל.‬
‫הבא בתור, בוג פאוול!‬
‫זהו זה!‬
‫הסתערות!‬
‫לעולם לא אשכח את כל הילדים בשכונה.‬
‫היה לנו את לארי, שהיה לו מקרה קשה של גזזת.‬
‫היה נדמה שכל אחד בתורו היה הילד עם הגבס.‬
‫היה את ביירון, בנו של מדען נאס"א‬
‫ופירומן ערכת הכימיה המקומי שלנו‬
‫שנהג לבנות מכשירי שיגור בסגנון טילים.‬
‫לפעמים, הוא היה שם חגב במושב הטייס.‬
‫שלוש, שתיים, אחת!‬
‫"הו, סוזנה‬
‫למה לא תבכי לי…"‬
‫ואז היה את טוני,‬ ‫החכמולוג השנון שהיה מסבך אותך בצרות.‬
‫"…בנג'ו על ברכי"‬
‫היא היה מומחה‬ ‫בלשנות את מילות השירים בשיעורי מוסיקה,‬
‫ממסורתיות לגסות, כמובן.‬
‫"דן טאקר הזקן היה איש אדיר‬
‫הוא רחץ את פניו במחבת טיגון‬
‫הוא הסתרק עם גלגל כרכרה‬
‫הוא מת מכאב שיניים ב…"‬
‫ביצים!‬
‫סטן, טוני,‬
‫לכו תעמדו במסדרון.‬
‫אחד מהחסרונות שבלהיות ילד בתקופה הזו‬
‫היה שהם חשבו לנכון לאלף ילדים כמו חיות,‬
‫וזה דרש מהם להזכיר לנו באופן קבוע‬ ‫מהי התנהגות לא הולמת.‬
‫תמיד היית במרחק של פישול קטן מהכאה‬
‫מכל מיני מבוגרים בחייך.‬
‫הורים, מנהלים, מאמנים,‬
‫אפילו ההורים של חבריך‬ ‫שהיו להם הסכמים נוחים‬
‫של "אתה יכול להכות את הילד שלי‬ ‫ואני את שלך".‬
‫אבל אף אחד לא היה מפחיד יותר מהמנהל שלנו,‬
‫מלאך המוות בעצמו,‬
‫מר קאוון.‬
‫אתם כאן בחוץ כעונש?‬
‫עוד פעם.‬
‫בואו אחריי.‬
‫לא!‬ ‫-טוב. תחזור לשיעור.‬
‫טוני, סטן,‬
‫היכנסו הנה.‬
‫כנראה שזה התאים לתקופה.‬
‫לחיים היה פחות ערך,‬
‫כולנו היינו ניתנים להקרבה,‬
‫ואף אחד לא חשב יותר מדי על בטיחות.‬
‫למשל, הנה אנחנו נוסעים בכביש המפרץ‬ ‫במהירות של 112 קמ"ש,‬
‫עם ארגז טנדר מלא בילדים, בדרך לחוף הים.‬
‫מעולם לא עלה על דעתו של אף אחד‬
‫שהיינו במרחק של התנגשות קלה או התהפכות‬ ‫מלהיות חיות דרוסות על הכביש.‬
‫אפילו ארטיקים ליד הבריכה‬ ‫היו מסוגלים להפוך לאסון.‬
‫משהו בדרך שבה הם הוקפאו הפך אותם לקרח יבש,‬
‫והם נדבקו לנו ללשון.‬
‫חוץ מזה, לבריכה השכונתית שלנו‬ ‫תמיד היה ריכוז כלור גבוה מדי,‬
‫וזה היה שורף לנו לגמרי את העיניים.‬
‫פשוט עוד לא שכללו את העניין של כימיקלים,‬
‫ולא עלה על דעתנו שהדברים שהם עושים‬ ‫עלולים להיות מסוכנים,‬
‫ושאנחנו בהחלט האחרונים‬ ‫מבין כשני דורות של ילדים‬
‫שחשבו שזה כיף גדול‬
‫לרדוף אחר הטנדרים שריססו DDT נגד יתושים.‬
‫לעיתים קרובות היינו חוזרים הביתה‬
‫לגלות שהבית רוסס בגז עצבים רעיל‬
‫כדי להרוג את המקק שהופיע מדי פעם.‬
‫ושימו לב לשיטת המוטיבציה הייחודית‬ ‫של המאמן שלי בליטל ליג.‬
‫על כל טעות שעשית במשחק שעבר,‬
‫היה עליך לעמוד מול שלושה מחבריך לקבוצה,‬
‫שניסו לפגוע בך עם הכדור בסגנון כיתת יורים.‬
‫האסטרטגיה שלי הייתה‬ ‫לנסות לתפוס את זה שזרק המדויק ביותר,‬
‫להתחמק מאחד, ופשוט לקוות שהשלישי יפספס.‬
‫אולי כך תצא מזה בחיים.‬
‫כן. יחד עם כל הכיף,‬
‫תמיד היה נדמה שעונש,‬ ‫כאב או פציעה אף פעם לא רחוקים מדי.‬
‫כמו משחק שהיינו משחקים בשם "רד רובר".‬
‫רד רובר, רד רובר, תן לסטן לבוא.‬
‫רד רובר, רד רובר, תן לרוני לבוא.‬
‫היינו ממשיכים לשחק משחקים מסוימים‬ ‫עד שמשהו כזה קרה.‬
‫זה פשוט אמר שהגענו לרמה חדשה של בגרות,‬
‫ושהגיע הזמן להפסיק לשחק את המשחק הזה‬ ‫ולהתחיל אחד חדש.‬
‫אם זה לא היה בייסבול, פוטבול או כדורסל,‬
‫זה היה לצאת להרפתקת אופניים גדולה.‬
‫כולנו נהיינו טובים בתיקון אופניים,‬
‫במיוחד בתיקון פנצ'רים.‬
‫והיה נדמה שבכל נסיעה ארוכה במכונית‬
‫הייתה חייבת להיות החלפת גלגל מפונצ'ר.‬
‫אולי זה היה כי היינו בתקופה‬ ‫שלפני חגורות הפלדה,‬
‫ופשוט עוד לא ידעו לייצר צמיגים טובים,‬
‫או העובדה שאבא אהב לקנות צמיגים משומשים.‬
‫חשבת פעם לקנות צמיג חדש?‬
‫אבל זה לא יתאים לשלושת האחרים,‬ ‫וזה ייראה משונה, סטיבן.‬
‫היו לנו כל מיני משחקי שכונה,‬ ‫בהתאם למי ששיחק.‬
‫אם היו הרבה בנות,‬ ‫בדרך כלל האחיות של הבנים,‬
‫היינו משחקים משחק בשם "פיסול"…‬
‫זהירות.‬
‫…בו היית צריך להגיד איזה פסל אתה.‬
‫פנקייק.‬
‫פניקס.‬
‫גל.‬
‫אסטרונאוט.‬
‫בלילה, המשחקים עברו פנימה‬
‫או למרפסת האחורית.‬
‫המון משחקי לוח קלאסיים.‬
‫חמש, שש, שבע…‬
‫לפעמים כשההורים שלי היו מארחים‬
‫ומשפחות אחרות היו מגיעות אלינו,‬
‫היינו מארגנים משחקים מושקעים‬ ‫כמו תפוחים בגיגית מים.‬
‫צפו ולמדו.‬
‫יהיה פה שיא עולמי חדש.‬
‫שלוש, שתיים, אחת, התחל.‬
‫בשלב מסוים,‬ ‫גרג המציא דרך מושלמת לנצח בכל פעם.‬
‫היא היה כל כך דומיננטי ועקשן בנושא,‬ ‫שכולנו פשוט הפסקנו לשחק.‬
‫ככה עושים את זה!‬
‫בעוד ששלוש אחיותיי היו לרוב היריב,‬
‫היו להן גם יתרונות מסוימים.‬
‫ויקי עבדה בבסקין-רובינס,‬ ‫חנות הגלידה המהפכנית‬
‫שהציעה מבחר מטריף של 31 טעמים שונים,‬
‫והיא קיבלה שני כדורים בחינם בכל משמרת.‬
‫אני חושב שאני אקח את הפאדג' בננה אגוזים.‬
‫בחירה טובה.‬
‫בחודשיים-שלושה הראשונים,‬ ‫היא אכלה אותם בעצמה.‬
‫אבל לבסוף נמאס לה מגלידה‬ ‫והיא התחילה לחלק אותם לאחרים.‬
‫אז תמיד היה שווה להיות שם בסוף המשמרת שלה.‬
‫תודה.‬
‫שאנחש איזה טעם להגיש לך‬ ‫בתמורה להסעה הביתה?‬
‫רק…‬
‫אתה יכול להגיד את זה.‬
‫וניל, בבקשה.‬
‫וניל?‬ ‫-כן, וניל.‬
‫אתה רוצה וניל?‬ ‫-כן.‬
‫מתוך כל הטעמים האלו, אתה רוצה…‬ ‫-כן.‬
‫פשוט תגרפי.‬
‫טוב.‬
‫כן.‬
‫אני לא זוכר שאח שלי סטיב‬ ‫אי פעם בחר טעם שלא היה וניל.‬
‫בזבוז של שאר הטעמים האקזוטיים האלו, כמובן.‬
‫אבל כנראה שהערצתי‬ ‫את שביעות הרצון ואת העקביות שלו.‬
‫נראה שהאחיות שלי גם‬ ‫קבעו את המוסיקה שנשמעה בבית,‬
‫וביניהן, הן כיסו סוגים רבים.‬
‫הצעירה מביניהן, סטפני,‬ ‫אהבה את כל מה שהיה פופולרי.‬
‫אני זוכר אותה מקשיבה‬ ‫לתקליט ה-45 של הארצ'יז, "שוגר שוגר",‬
‫פעם אחר פעם.‬
‫הארצ'יז היו דמויות מספר קומיקס,‬
‫אבל זה לא מנע מהם‬ ‫מלהוציא את הלהיט הגדול של 1969.‬
‫- הארצ'יז -‬
‫טוב.‬
‫פעם אחרונה, בסדר?‬
‫טוב.‬ ‫-נמאס לי מזה.‬
‫האחות האמצעית שלי, ג'אנה, אהבה את המאנקיז,‬ ‫ועכשיו שאני חושב על זה,‬
‫פחות או יותר כל להקה עם בחורים נאים.‬
‫הטעמים שלי, בואו נאמר, עוד התפתחו.‬
‫להרב אלפרט, למשל.‬
‫או לפחות עטיפת תקליט מסוימת אחת שלו.‬
‫לוויקי היה את הטעם‬ ‫הכי מגניב במוסיקה, כמובן,‬
‫והיא נהנתה לספר לנו בהרחבה‬ ‫על המשמעויות העמוקות של השירים.‬
‫זה כאילו שהמשמעות האמיתית חבויה בפנים,‬
‫ואנחנו צריכים לפענח אותה,‬ ‫כמו בשיר "לוסי ברקיע עם יהלומים".‬
‫LSD.‬
‫זה גלוי לאלו שמכוונים נכון,‬ ‫אבל השמרנים לא קולטים את זה.‬
‫- סוריאליסטיק פילו -‬
‫הו, אלוהים! תכבי את זה!‬
‫אוי לא!‬ ‫-אוקיי.‬
‫אוי, ג'אנה!‬
‫תאונות תמיד היו קורות לג'אנה.‬
‫היא הייתה הראשונה שקיבלה תפרים,‬ ‫הראשונה לשבור עצם.‬
‫דברים פשוט היו קורים לה.‬
‫והיה נדמה שלהיות ילדה‬ ‫דרש הרבה עבודה נוספת.‬
‫שיער חלק היה הלוק שכולן רצו באותה התקופה,‬
‫אבל זה היה כל כך קשה בלחות של יוסטון.‬
‫וזה היה לפני כל מוצרי השיער ומייבשי שיער.‬
‫הרולים היו כל כך קטנים בזמנו,‬ ‫שהן היו משתמשות בפחיות מיץ תפוזים.‬
‫לאחיות שלי לא רק הייתה יותר תושייה,‬ ‫הן גם היו הרבה יותר דרמטיות.‬
‫וויג'י, אתה איתנו?‬
‫- כן – וויג'י – לא -‬
‫כן!‬ ‫-אלוהים אדירים!‬
‫יופי.‬
‫רוברט דלוק עליי?‬
‫כן!‬
‫בחדר השינה שלנו, סטיב, גרג ואני הסכמנו‬
‫שהאישה האולטימטיבית הייתה ראקל וולש,‬
‫שהופיעה בסרטים כמו "מיליון שנים לפנה"ס",‬
‫"המסע הפנטסטי" ו"בנדולרו".‬
‫לסטיב הייתה ערימה של מגזיני פלייבוי‬ ‫מתחת לשולחן.‬
‫- פלייבוי -‬
‫אף פעם לא גילינו איזו אחות הלשינה עלינו.‬
‫הרדיו תמיד היה דלוק, מנגן את הלהיטים.‬
‫אחד האהובים עליי היה "בשנת 2525"‬ ‫עם העתיד הדיסטופי המאיים שלו.‬
‫שמותיהן של הרבה בנות שהכרתי הופיעו בשירים.‬
‫- עזבי, רנה‬ ‫דה לפט בנק -‬
‫- ואלרי, המאנקיז -‬
‫- והנה מגיעה מרי‬ ‫דה אסוסיישן -‬
‫- ווינדי, דה אסוסיישן -‬
‫- ג'ין, אוליבר -‬
‫היה שיר אחד ידוע עם שם של נער,‬
‫אבל קראו לו סו.‬
‫"והדם שלי קפא, ואמרתי‬
‫קוראים לי סו‬
‫מה שלומך?‬
‫עכשיו תמות…"‬
‫אהבנו את הסוף, בו היו צריכים לצנזר קללה.‬
‫"על האפר בבטנך והרוק בעיניך‬
‫כי אני הצפצוף שקרא לך סו"‬
‫יש לומר שזאת הייתה‬ ‫תקופת השיא של שיחות המתיחה,‬
‫יותר מעשור לפני שיחות מזוהות.‬
‫הן נעו בין הבסיסיות, כמו…‬
‫"יש לכם את הנסיך אלברט בפחית?‬
‫אז כדאי שתשחררו אותו."‬
‫להרבה יותר מתוחכמות…‬
‫שלום. כאן טומי או מתחנת KRB‬ ‫עם "נחש את השיר".‬
‫עם מי אני מדבר?‬
‫קוראים לי מרתה.‬
‫מרתה? זה יום המזל שלך, מרתה!‬
‫הפרס שלנו עלה ל-285 דולר,‬
‫והוא כולו שלך, אם תנחשי את השיר‬
‫אחרי שתשמעי חמש שניות ממנו.‬
‫את מוכנה?‬
‫נראה לי.‬
‫נחשי את השיר.‬
‫מרתה, תוכלי לנחש את השיר?‬
‫זה "וויצ'יטה ליינמן"?‬
‫כן! "וויצ'יטה ליינמן"! זכית בפרס!‬
‫ג'אנה, לכי תעני, תגידי שאנחנו אוכלים.‬
‫מי זה?‬ ‫-חצופים.‬
‫באופן הפוך, לאבא הייתה תשובה‬
‫כשביתנו היה מטרה קבועה של מותח אחד.‬
‫זה הוא עוד פעם.‬
‫יש לי משהו לחרא הקטן הזה.‬
‫הלו?‬
‫הו, זה מאוד מעניין.‬
‫תקשיב טוב לזה.‬
‫אבא!‬
‫זה יקרע לו את עור התוף.‬
‫אני זוכר שאפילו ריחמתי קצת על המותח.‬
‫אני לא בטוח שהעונש התאים לפשע.‬
‫כשלא שיחקנו בליטל ליג בעצמנו,‬
‫היינו מבלים במגרשים כדי לצפות בחברינו‬
‫ובעיקרון להתבטל ולרדוף אחר כדורים תועים.‬
‫תחזירו את הכדור הזה ותקבלו שלגון בחינם!‬
‫נראה לי שאני אקח את התות.‬ ‫-כדור אחד, בבקשה.‬
‫וסוכריית צ'יק-או-סטיק.‬
‫הנה שלך.‬
‫ושלך.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫היית יכול גם לקבל שלגון בחינם‬ ‫תמורת שק אשפה.‬
‫אני מאמין באלוהים.‬ ‫אני אוהב את המדינה שלי ואכבד את חוקיה.‬
‫אשחק בצורה הוגנת ואשאף לנצח.‬
‫אך בניצחון או בהפסד,‬ ‫תמיד אעשה כמיטב יכולתי.‬
‫עכשיו הביטו לעבר הדגל במרכז המגרש‬ ‫בזמן שאנו משמיעים את ההמנון הלאומי שלנו.‬
‫כל כך ריגשו אותי השבועה של הליטל ליג‬
‫וההמנון הלאומי, שלא ייחסתי חשיבות‬
‫לניצחון או הפסד.‬
‫הרגש הזה נמשך בדרך כלל‬ ‫עד להגשה הראשונה של המשחק.‬
‫אבל לא היה שמרטף טוב יותר‬ ‫משלישיית סרטים בקולנוע מג'סטיק,‬
‫שהיה, למרות שמו המהודר, די מרופט.‬
‫אני זוכר תוכנייה אחת שכללה סרט מד"ב‬ ‫בשם "הספירה לאחור",‬
‫בה המרוץ לירח מסתיים עם הגעתנו לשם,‬
‫רק לגלות שגם הרוסים הגיעו לשם,‬
‫אך, כמובן, מתו בסוג של התרסקות.‬
‫כמחווה, האסטרונאוט האמריקאי מציב את הדגלים‬
‫של ארה"ב יחד עם אלה של ברית המועצות.‬
‫עכשיו העולם השתגע!‬
‫ואז היו שני סרטי אימה.‬
‫"המתים הקפואים",‬
‫בו מדען נאצי מטורף מתכנן להחזיר לחיים‬ ‫מספר מנהיגים נאציים שהוקפאו.‬
‫ו"זה",‬
‫שבו עוזר מוזיאון בגילומו של רודי מקדואל,‬
‫מקים לתחייה גולם מהמאה ה-16‬ ‫על ידי הנחת מגילה קטנה בפיו.‬
‫הוא בלתי ניתן להשמדה, על פי הנבואה,‬
‫והוא הופך לשותפו לרצח ולמהומה רבה.‬
‫הרוג אותו!‬
‫הסרט מסתיים בכך שהגולם צועד לתוך הים.‬
‫לא ממש היו סרטי המשך בזמנו,‬
‫אז למיטב ידיעתי,‬ ‫הגולם מעולם לא חזר מהים.‬
‫לעולם לא אשכח‬ ‫את מסיבת הסילבסטר שהוריי ערכו‬
‫לקראת שנת 1969 הגורלית.‬
‫כל המבוגרים חגגו בפנים.‬
‫רובנו היינו בחצר האחורית,‬ ‫שם השתוללו מלחמות הזיקוקים.‬
‫והפירומניה של ביירון‬
‫הגיעה לשיא חדש‬ ‫בעזרת צינור ניקוז בגודל מכובד,‬
‫פיצוץ קטן,‬
‫וכדור סופטבול בוער בשמיים.‬
‫אתם מוכנים לספירה לאחור?‬
‫אוקיי. קדימה.‬
‫עשר, תשע,‬
‫שמונה, שבע,‬
‫שש,‬
‫חמש, ארבע,‬
‫שלוש, שתיים, אחת.‬
‫שנה טובה!‬
‫כנראה שזה זמן מתאים‬ ‫לחזור לנקודה שבה הפסקנו.‬
‫כן, כן, תצחקו כמה שתרצו.‬
‫אבל הנה מה שהם אמרו לי…‬
‫כל הכבוד סטן. לא התעלפת.‬
‫אל תדאג בקשר לקיא.‬
‫כל אסטרונאוט,‬ ‫מג'ון גלן ועד ניל ארמסטרונג, כולם מקיאים.‬
‫לפחות בפעם הראשונה.‬
‫אז בעוד שהילדות שלי הייתה די רגילה,‬
‫התקופה שלי בנאס"א בהחלט לא הייתה.‬
‫עברתי אימונים די אינטנסיביים.‬
‫לדבר הזה בעצם קראו "שביט הקיא".‬
‫די אהבתי להיות בכבידה של 1/6,‬
‫אבל זה היה כמו ללמוד לנוע בגוף חדש לגמרי.‬
‫והיו הרבה לימודים.‬ ‫לא מרגש מאוד, אבל נחוץ, כנראה.‬
‫אימונים מתחת למים‬ ‫היו הרעיון של באז אלדרין‬
‫לאחר הליכת החלל שנכשלה במשימת ג'מיני.‬
‫זה היה די מפחיד.‬
‫והיו כל מיני תרחישי הישרדות‬ ‫שהיה צריך לדמיין,‬
‫להתאמן בהם ולתכנן ליתר ביטחון.‬
‫החל מלהיות נטוש בג'ונגל ועד התהלכות במדבר.‬
‫קודם כל היית צריך לדעת‬ ‫איך להפוך את המצנח שלך לבגדים וכיסוי מגן.‬
‫אני זוכר שחשבתי שאם זה יהיה גורלי,‬
‫זה יהיה הדבר האחרון שידאיג אותי,‬ ‫כמו פרק מתוך "אזור הדמדומים".‬
‫אחרי שסיימתי את האימונים,‬ ‫עברתי "קראש קורס"…‬
‫כנראה לא המונח הכי טוב לזה.‬
‫בו למדתי איך לנווט את מה שנקרא כעת בחשאי‬
‫אפולו 10 וחצי.‬
‫קודם, הייתי צריך ללמוד את כל חלקי הבקרה,‬ ‫גם בעיניים מכוסות.‬
‫גובה?‬
‫כן.‬
‫טיימר אירועים?‬
‫כן.‬ ‫-טמפרטורת כניסה?‬
‫כן.‬
‫הדמיה הייתה דבר אחד.‬
‫אבל כדי לחוות את התחושה‬ ‫של להנחית כלי טיס ב-1/6 מהכבידה‬
‫הם יצרו את המפלצת הזו.‬
‫רכב האימון לנחיתה על הירח,‬
‫או LLTV.‬
‫ניל ארמסטרונג כמעט נהרג‬ ‫כשניסה להנחית את הדבר הזה.‬
‫הוא נפלט שניות ספורות‬ ‫לפני שהרכב התרסק והתפוצץ,‬
‫ואז הלך לארוחת צהריים כאילו כלום לא קרה.‬
‫כזה היה ניל. תמיד קר רוח.‬
‫אחרי שלמדת הכול על החללית,‬ ‫הגיע הזמן להדמיה משולבת.‬
‫קראנז, בוסטיק וכולם היו במרכז הבקרה,‬
‫אני הייתי בסימולטור,‬
‫וכולנו נבדקנו על ידי מפקחי ההדמיה.‬
‫קולות מסתוריים מבעד למראה דו-צדדית.‬
‫התחילה דליפה במנוע CSM.‬
‫מנוע S-IVB נכבה במהלך מצב ביטול, חפיפה.‬
‫הם היו ידועים כאנשי מ"ה בקיצור.‬
‫הם היו יושבים מאחורי חלון עמום במרכז הבקרה‬
‫וממציאים את התרחישים המחרידים ביותר‬
‫שאפשר לדמיין.‬
‫זאת אומרת שלא משנה מה יקרה אי שם בחלל,‬ ‫תהיה מוכן.‬
‫במהלך משימת ג'מיני,‬ ‫אחד המפקחים העמיד פנים שהוא חוטף התקף לב‬
‫כדי לראות איך כולם יגיבו.‬
‫כולם פחות או יותר שנאו אותו.‬
‫טוב, הדמיה אחרונה.‬
‫בואו נעשה את זה ונסיים להיום,‬
‫בתקווה שנספיק לשתות כמה בירות‬ ‫ב"גלגל המזמר".‬
‫טוב, קולה בשבילך, סטן.‬
‫אני אשתה טאנג, טיסה.‬
‫בסדר. יש לך אישור להנמכה ממונעת.‬
‫אוקיי. התחלת מנוע. 10% דחף.‬
‫נראה טוב.‬
‫יש לך אישור למלוא המהירות.‬
‫מלוא המהירות.‬
‫שלוש מאות מטר.‬
‫יש כאן אזעקת תוכנית 1201.‬
‫1201? ביילס, מה זה, לעזאזל?‬ ‫-רגע.‬
‫228 מטר.‬
‫"עומס יתר במחשב.‬ ‫לא ניתן לחשב את כל המשימות."‬
‫כל המערכות נראות כשורה.‬
‫ג'ק, מה קורה פה?‬
‫זאת אזעקת מפלט. המחשב נמצא תחת עומס יתר.‬
‫152 מטר. נראה בסדר מהצד שלי.‬
‫122 מטר.‬
‫רגע!‬
‫אזעקת 1202!‬
‫1202?‬
‫אני לא רואה שום דבר לא כשורה,‬ ‫אבל זה לא טוב.‬
‫אני חושב שכדאי לבטל.‬
‫משהו לא בסדר עם המחשב. בטלו.‬
‫אנחנו מבטלים את הטיסה?‬
‫ביטול טיסה.‬ ‫-לעזאזל! בטלו.‬
‫זה לא דרש ביטול!‬
‫אם הייתם קוראים את המדריך כמו שצריך,‬
‫הייתם יודעים להמשיך בנחיתה.‬
‫במקום זאת, עכשיו האסטרונאוטים‬
‫חוזרים לכדו"א עם הזנב בין הרגליים,‬
‫לאחר בזבוז מיליארד דולרים במיסים,‬
‫ומושבים בשורה הראשונה לראות את הרוסים‬
‫מציבים שם את הדגלים באוגוסט!‬
‫שמחים?‬
‫כשכבר הגעתי לשם, מוכן להמראה,‬
‫למעשה הייתי רגוע מאוד,‬ ‫כי הרגשתי כאילו כבר עשיתי את זה.‬
‫הם אימנו אותי היטב.‬
‫אני זוכר שהייתי יותר נרגש ממתוח.‬
‫אולי רגוע מדי.‬
‫סטן, אתה מוכן?‬
‫מוכן.‬
‫אז הייתי בדרך לירח ובחזרה.‬
‫ביצענו את המשימה הסודית‬ ‫של אפולו 10 וחצי ללא תקלות.‬
‫אבל אז זה היה כאילו שזה לא קרה.‬
‫שום כותרות. שום מצעד קונפטי למעני.‬
‫לא יכולתי לספר לאף אחד, אפילו לא למשפחתי.‬
‫כשאפולו 11 שוגרה ב-16 ביולי,‬ ‫ונחתה על הירח ארבעה ימים לאחר מכן,‬
‫צפיתי בזה בטלוויזיה כמו שאר העולם.‬
‫אבל בשבילי, זה הרגיש כמו סוג של חלום.‬
‫הייתי האדם היחיד בעולם‬ ‫שידע בדיוק מה הם חווים.‬
‫כאילו שהייתי שם למעלה איתם.‬
‫אבל לא הייתי.‬
‫הייתי כאן.‬
‫רואים את סטורן 5 שם?‬
‫היא נבנתה על גבי סירה בהאנטסוויל, אלבמה.‬
‫ואז היא ממשיכה לטנסי ואוהיו,‬ ‫ובהמשך היא מגיעה למיסיסיפי.‬
‫היא חוצה את מפרץ מקסיקו,‬ ‫עוברת סביב הקצה של פלורידה,‬
‫ואז מורידים אותה בקייפ קנדי.‬
‫כמובן, אם היא הייתה אמורה להגיע הנה,‬ ‫צריך לקחת ימינה במפרץ,‬
‫ואז זה פשוט מפרץ גלווסטון, אגם קליר,‬
‫ואז אפשר לחצות את רחוב נאס"א 1‬ ‫ולאסוף אותה משם.‬
‫ואתה אחראי על כל זה?‬
‫אם זה לא משלוחים וקליטה,‬ ‫אני לא יודע מה כן.‬
‫…שעון מזרח ארה"ב.‬ ‫כלי השיגור הענק בגובה 36 קומות…‬
‫אבל לא, קייל בפלורידה מטפל ברוב הפרטים.‬
‫המראה בעוד 34 דקות והספירה נמשכת,‬ ‫והכול מתקדם יפה.‬
‫האסטרונאוטים בשיא הכושר, על פי הדיווח,‬
‫בעוד שהם מחכים שם לשיגור של אפולו 11.‬
‫מערכות החללית‬
‫עוברות את הבדיקות הסופיות באופן מושלם.‬
‫מזג האוויר טוב,‬
‫ונראה שהבוקר, האדם ימריא‬
‫להרפתקה גדולה זו וינחת סוף סוף על הירח…‬
‫אתה לחוץ בכלל?‬
‫לא, לא ממש.‬ ‫-למה שאבא יהיה לחוץ?‬
‫אני לא!‬
‫טוב, מותק, אבא שלך גם חלק מזה.‬
‫כמו המון אנשים אחרים.‬
‫…אין לנו ממש את המילים לתאר את הדבר הזה.‬
‫איך אומרים "עד השמיים" עכשיו?‬
‫"השמיים הם הגבול". מה זה אומר?‬
‫האם הירח משונה ומרוחק בעיניכם?‬
‫לא, לא ממש. יש דברים רחוקים יותר מהירח.‬
‫אז עכשיו, כמובן, אני חושב על הדבר הבא.‬ ‫מאדים ומעבר לו.‬
‫אתה חושב על מאדים ומעבר לו?‬ ‫עוד לא הגענו לירח!‬
‫כנראה שזה מטבעך כסופר מדע בדיוני.‬
‫אנחנו נמצא כמה הפתעות בירח.‬
‫לאו דווקא בטיסה הראשונה הזו,‬ ‫אבל בסופו של דבר.‬
‫אני לא יודע אם הם ימצאו מונולית מחכה לנו.‬
‫התייחסות לסרט 2001…‬
‫סטן! בוא הנה! השיגור תיכף מתחיל!‬
‫למנועים שמפיקים את כוח הדחף הזה‬
‫יש כוח סוס משולב שווה ל-543 מטוסי קרב.‬
‫הם שורפים 2,568,234 ק"ג של דלק,‬
‫שווה ערך ל-98 קרונות מכלית,‬
‫נפח מיכל המים של עיירה קטנה.‬
‫המשגר שלהם שוקל כמעט כמו הצוללת נאוטילוס.‬
‫בהמראה, הרעש מגיע ל-120 דציבלים,‬
‫נאמר שזה שווה לשמונה מיליון מערכות הי-פי‬ ‫המנגנות בו זמנית.‬
‫פקחים, אנחנו צריכים בדיקת מצב לשיגור.‬
‫בקרי טיסה.‬ ‫-מוכן.‬
‫אוקיי. רטרו.‬ ‫-מוכן.‬
‫FIDO.‬ ‫-מוכן.‬
‫בקרה.‬ ‫-מוכן.‬
‫טלקום.‬ ‫-מוכן.‬
‫GNC.‬ ‫-מוכן.‬
‫מנתח.‬ ‫-מוכן.‬
‫קאפקום, אנחנו מוכנים להתקדם.‬
‫שישים שניות לספירה לאחור.‬
‫על פי הדיווח הערב, יש תחושה טובה.‬ ‫עוד 25 שניות.‬
‫זוז! הראש שלך מסתיר.‬ ‫-20 שניות לספירה לאחור.‬
‫כן, קדימה.‬
‫עוד 15 שניות.‬
‫ההנחיה פנימית.‬ ‫-טיפה נמוך יותר.‬
‫שתים עשרה. אחת עשרה.‬
‫עשר. תשע. תחילת רצף ההצתות.‬
‫שש. חמש.‬
‫ארבע. שלוש.‬
‫שתיים. אחת.‬
‫אפס. כל המנועים פועלים.‬
‫המראה.‬
‫יש לנו המראה.‬
‫הבניין רועד.‬
‫אנחנו חווים את הטלטול הזה שהתרגלנו אליו.‬
‫איזה רגע. האדם בדרך לירח.‬
‫נראה טוב. ישר באמצע.‬
‫נראה כמו מסלול טוב בינתיים, נכון, וואלי?‬
‫טוב מאוד.‬
‫כיוון טיסה מיועד של מייל אחד.‬
‫שלוש, ארבע מייל.‬
‫670 מטר לשנייה.‬
‫הכול נפל למקומו.‬
‫אתה עוד רואה את זה?‬ ‫-אכן, כן.‬
‫אוקיי.‬
‫ניתוק ראשון, היכונו.‬
‫הכול נראה כשורה.‬
‫אתם יודעים מה? הביקיני הנהדר הזה‬ ‫נוצר על ידי חברת נייר.‬
‫קונפיל הוא נפלא!‬
‫הוא כמו נייר במובן אחד.‬ ‫כל כך זול שאפשר פשוט להשליך אותו.‬
‫טוב, בנימה הזו,‬
‫יש לי דברים לעשות.‬
‫זה הקפה.‬
‫לא אכפת לו שהוא נראה שונה.‬
‫כך הקפה…‬
‫כאן ג'תרו בודין,‬ ‫קורא לאנשי חלל באמצעות טלפתיה.‬
‫אתם בטח מחפשים מוח גדול מכדור הארץ‬
‫לקחת בחזרה לנוגה או למאדים או משהו…‬
‫הם בטח ממאדים!‬
‫מה הם אומרים?‬ ‫-טוב. חכו רגע.‬
‫מה השטויות האלה? ג'תרו!‬
‫איפה הסיקור?‬
‫השלב השלישי הזה…‬
‫בחייכם. זה יום היסטורי.‬
‫…ו-47 שניות להגביר את מהירותם…‬
‫יום משעמם באופן היסטורי.‬
‫סליחה?‬ ‫-…בדרכם לירח.‬
‫כלום.‬
‫7,925 מטר לשנייה.‬
‫הבעירה מתקדמת היטב.‬
‫ההצתה הגיעה בדיוק ברגע הצפוי.‬
‫מסתבר שהדחף המלא נוטר.‬
‫טלמטריה ומעקב מכ"ם שניהם כשורה.‬
‫המהירות כעת עולה על 10,840 ק"מ לשנייה.‬
‫גובה, 327 ק"מ.‬
‫יצאת כעת מהמסלול הכבידתי, סטן.‬
‫נראה שהם מתקשים להרים את האפולו כרגע.‬
‫אז הייתה השבתת מנוע, הם אישרו.‬ ‫לא שמענו מהחללית.‬
‫- הדמיה של חדשות CBS -‬
‫אנו מודאגים מאוד ברגעים אלו.‬
‫אפולו 10 וחצי, כאן יוסטון. אתם שומעים?‬
‫רות, יוסטון. כאן אפולו 10 וחצי.‬
‫זאת הייתה נסיעה נפלאה.‬
‫רות, אפולו 10 וחצי. נמסור את זה הלאה.‬
‫ונראה שאתה בדרך הנכונה.‬
‫וזאת הייתה תחילת הנסיעה שלי לירח.‬
‫למרות שנסעתי במהירות של 12,000 קמ"ש,‬
‫פשוט הרגשתי שחוויתי שלושה וחצי‬ ‫ימים ארוכים מאוד של נסיעה.‬
‫שלוש. שתיים…‬
‫הסיקור המשיך בטלוויזיה, כמובן,‬
‫והציפייה הגוברת‬
‫של מה שעמד לקרות בעוד כמה ימים‬ ‫הייתה תמידית.‬
‫אבל טיסה של כמה ימים לירח היא ארוכה.‬
‫והיה קיץ.‬ ‫-"צללים אפלים" מתחילה בלעדינו!‬
‫ביי! נתראה מחר.‬
‫אני זוכר שנסענו לדרייב-אין באותו ערב.‬
‫המזימה החסכונית הטיפוסית של אבא הופעלה.‬
‫ארבעה מבוגרים. ואז שניים מהם…‬
‫ילדים מתחת לגיל 12,‬
‫אז אם הם מתחת לגיל 12 זה, כאילו, חינם.‬
‫אוקיי. אז זה יוצא 6 דולר.‬
‫בהחלט.‬
‫קדימה!‬
‫הו, אלוהים.‬
‫רוצים לצפות ב"לוחמי הגיהינום"!‬ ‫-אתם לא צופים בסרט עם המילה "גיהינום".‬
‫הוא צולם ביוסטון. עם ג'ון ויין!‬ ‫-אני רוצה לצפות במשפחת רובינסון השוויצרית!‬
‫את יכולה להישאר כאן‬ ‫ולצפות ב"משפחת רובינסון השוויצרית".‬
‫אנחנו נצפה ב"לוחמי הגיהינום".‬
‫אוקיי, טוב.‬ ‫-טוב, בסדר.‬
‫הרכב יישאר בצד של "האקדוחן הפחדן‬ ‫ביותר במערב" ו"משפחת רובינסון השוויצרית".‬
‫פשוט תחזרו כשזה מסתיים!‬
‫כן, אבא!‬ ‫-אוקיי!‬
‫מה הוא אמר?‬ ‫-תחזרו כשזה מסתיים!‬
‫תודה.‬
‫רגע. תתמקמו.‬
‫הו, כן. טוב מאוד.‬
‫תמיד היה כיף פשוט להסתובב.‬
‫היינו מחפשים זוגות מתמזמזים במכוניות.‬
‫הרמז הטוב ביותר היה אור בלם מהבהב.‬
‫זאת הייתה תקופת הילדות האחרונה בה חוויתי‬
‫את הנוחות המיוחדת של להירדם באוטו.‬
‫היית יכול לנמנם בידיעה שהכול יהיה בסדר.‬
‫ושתתעורר במיטה שלך למחרת בבוקר.‬
‫בחלל, היה קצת בודד יותר.‬
‫ביום למחרת, נסענו לחוף הים בטנדר של ידיד.‬
‫זאת הייתה נסיעה של כשעה.‬
‫גלווסטון, הו גלווסטון. ‬ ‫חוף הים היחיד שהכרנו.‬
‫אבל תמיד היה כל כך כיף.‬ ‫גם עם כל המכוניות והנקניקיות הגרועות.‬
‫בעצם כניסתנו למים סיכנו למעשה את חיינו,‬
‫כי היה זרם תחתי שהיה מושך אותך מתחת למים‬
‫וזורק אותך החוצה איפשהו בלואיזיאנה.‬
‫אם שרדת את זה,‬
‫היו מדוזות בכל מקום סביבך,‬ ‫מוכנות לצרוב אותך,‬
‫ובלוטי ים על העמודים שעמדו במים,‬
‫מוכנים לקרוע אותך לגזרים.‬
‫ונראה שתמיד הייתה דליפת נפט‬
‫איפשהו במפרץ מקסיקו,‬ ‫שהובילו לכדורי זפת קטנים בכל מקום.‬
‫בסוף היום,‬
‫שפשפנו את כפות הרגליים המזופתות שלנו‬ ‫עם בנזין.‬
‫ובתקופה הזו, בגלל המשימה לירח,‬
‫שידרו בטלוויזיה‬ ‫המון סרטי מדע בדיוני קלאסיים.‬
‫הזכור לי ביותר‬
‫היה אולי גרסת 1950‬ ‫של "היעד: ירח" של רוברט היינליין‬
‫שחזה כמעט 20 שנה מראש‬
‫כל כך הרבה דברים שבאמת יקרו ב-1969.‬
‫מדהים כמה מדויק הוא היה.‬
‫השיגור הראשוני שכשל.‬
‫דרישתו של אדם טקסני שהכול ייבנה כאן.‬
‫טוב, כל מה שיש לי לומר זה‬ ‫שכדאי שנבנה את זה בטקסס.‬
‫כוח ג'י.‬
‫חוסר משקל.‬
‫להביט בכדור הארץ.‬
‫מה…?‬ ‫-מה את עושה?‬
‫ג'ניס ג'ופלין אצל דיק קאווט.‬
‫כן, אבל הסרט עוד לא נגמר.‬
‫הבנים השתלטו על הטלוויזיה כל הערב. תורנו.‬
‫התרשי לי להדליק לך את האש, ילדתי?‬
‫זה הזמר האהוב עליי. איך ידעת?‬
‫נראה שלא.‬ ‫-לא, נראה שלא.‬
‫טוב, הייתי מהמר נגד זה בעצמי…‬
‫סטן!‬
‫לא!‬
‫לצאת וממש להיכנס למוסיקה,‬ ‫להגיע לקומת הקרקע של המוסיקה,‬
‫במקום להתעסק מלמעלה כמו שרוב הזמרות עושות.‬
‫לדעתי הן… מעבר למנגינה,‬
‫במקום להתחבר לרגש של המוסיקה. לא יודעת.‬
‫זאת תשובה מספקת בשבילי.‬
‫בילינו את רוב היום למחרת,‬ ‫כמו ימי קיץ רבים אחרים,‬
‫על שפת הבריכה.‬
‫לכל אחד הייתה מומחיות מקפצה משלו.‬
‫אני נהייתי מומחה בקפיצת ה"אולר",‬
‫"כדור התותח", ו"כיסא הכומר" הפחות מוכר.‬
‫גרג היה טוב ביצירת קפיצות משלו.‬
‫אבל גולת הכותרת כנראה הייתה‬ ‫פאי הפריטו בצהריים,‬
‫שהוא פשוט שקית צ'יפס תירס שפותחים מהצד‬
‫וממלאים בצ'ילי קון קרנה.‬
‫עד שהגעתי למסלול הכבידתי של הירח,‬
‫נסעתי במהירות של 3,680 קמ"ש‬
‫סביב גוף שמימי שמעולם לא היה בו בן אנוש.‬
‫הבטתי מטה כשעברתי מעל ים השלווה.‬
‫לי הוא לא נראה כזה שליו.‬
‫איפה אני הולך לנחות?‬
‫שלום. אני ג'וני קאש.‬
‫כשחזרנו הביתה מהבריכה באותו הערב,‬ ‫כולנו צפינו בתוכנית של ג'וני קאש.‬
‫גבירותיי ורבותיי, המאנקיז!‬
‫אלה באמת הם!‬ ‫-הו, אלוהים!‬
‫דייבי כזה חתיך!‬
‫מיהרנו הביתה‬
‫כי סטפני וג'אנה אמרו‬ ‫שהמאנקיז הולכים להופיע.‬
‫מיקי, דייבי ומייק היו שם,‬ ‫אבל איפה פיטר?‬
‫ומאוחר יותר ג'וני מיטשל‬ ‫שרה דואט עם ג'וני קאש.‬
‫יש לה קול כל כך מעניין.‬
‫היא אמנית כזאת מגוונת. היא גם ציירת.‬
‫ואז הגיע היום הגדול. ה-20 ביולי 1969.‬
‫הם תכננו לנחות על הירח אחר הצהריים‬
‫וללכת על פניו בערב.‬
‫אבל לאבא הייתה הפתעה בשבילנו.‬
‫אוקיי.‬ ‫קיבלנו כמה כרטיסים מוזלים לאסטרו וורלד,‬
‫אבל הם בתוקף רק היום.‬
‫אז אתם יכולים ללכת, כמובן,‬
‫או להישאר כאן איתנו‬ ‫ולצפות בסיקור החדשותי של הנחיתה על הירח.‬
‫אסטרו וורלד!‬ ‫-אסטרו וורלד!‬
‫אבל לא נפספס את הנחיתה?‬
‫הם לא צפויים ללכת עליו עד מאוחר יותר,‬ ‫אז כבר תהיו בבית.‬
‫אני אגיד לכם מה. בואו נצביע.‬ ‫ויקי, מה התוכניות שלך להיום?‬
‫אני עובדת עד חמש.‬
‫סטיב?‬ ‫-יש לי כמה חצרות.‬
‫כמובן.‬
‫וארבעתכם?‬
‫מי רוצה ללכת לאסטרו וורלד?‬ ‫-כן!‬
‫אף אחד לא היה מסרב לביקור באסטרו וורלד.‬ ‫זה היה המקום הטוב בעולם.‬
‫זה היה פארק שעשועים ענק‬ ‫בדיוק מעבר לכביש המהיר מהאסטרודום,‬
‫והגרסה של יוסטון לדיסנילנד.‬
‫מקום של הרפתקה וריגושים ללא סוף.‬
‫נדמה שהכול שם היה "אסטרו". גלגל האסטרו.‬
‫מחט האסטרו.‬
‫אסטרו ווי.‬
‫והיה גם את הדרקון השחור.‬
‫מגלשת הבמבוק.‬
‫ומתקן המכוניות "ספין אאוט".‬
‫שיט הג'ונגל "העולם האבוד" כלל תנינים‬
‫וילידים חסרי מנוח היורים חצים לעברך.‬
‫השיטה הקבועה שלנו הייתה להגיע מוקדם,‬ ‫עם פתיחת השערים,‬
‫ואז לרוץ למתקן המזחלות האלפיני‬ ‫בצד הרחוק של הפארק.‬
‫הוא היה ללא ספק המתקן הפופולרי.‬
‫היה סיכוי לעלות עליו מספר פעמים‬
‫לפני שהתור התחיל להיות ארוך מדי,‬ ‫עם המתנה של 45 דקות.‬
‫המתקן היה מלהיב.‬
‫היה מפל גדול.‬
‫חדר מפולת שלגים.‬
‫מנהרת הדים‬
‫בה מה שצועקים במקום אחד‬ ‫נשמע שוב במערה הבאה.‬
‫שלום לעתיד!‬ ‫-דייבי ג'ונס לנצח!‬
‫מתגעגע אליך!‬
‫שלום לעתיד!‬
‫דייבי ג'ונס לנצח!‬
‫מתגעגע אליך!‬
‫והכול הוביל לפינאלה מטורף.‬
‫אתה שם, נוסע במהירות נוחה,‬
‫ואז אתה עובר מעבר לפינה, הקרון מאט,‬
‫ואתה שם לב שאתה נכנס‬
‫לתוך פתח שנראה כמו‬ ‫פיר מכרה חשוך ומאיים בצידו של ההר.‬
‫ובדיוק כשאתה חושב שהדברים חזרו לקדמותם…‬
‫איש השלג האיום‬ ‫כנראה היה איזה סטודנט לדרמה.‬
‫פעם אחת אפילו תפסנו אותו בהפסקת עישון.‬
‫זייפן!‬
‫אנו יורדים מהשידור בקרוב,‬ ‫וכמובן שנדבר איתך.‬
‫נשארו 40 דקות לפני הנחיתה על הירח,‬
‫ובעוד תשע דקות אנחנו אמורים להתחיל לשמוע‬
‫מתא הפיקוד שחולף ביעף הזה,‬
‫הסיבוב ה-14 של הירח.‬
‫הנחיתה הזו אינה פשוטה כמו שהיא נשמעת.‬
‫עליהם לנווט בין אזורים גבוהים למדי‬
‫לפני שהם נוחתים בנקודה שטוחה למדי על הירח.‬
‫החלק הקשה הוא להתקרב עד כדי כך‬ ‫ואז להתחייב לעזוב,‬
‫אחרי כל המאמץ.‬
‫אני חושב שזאת כנראה‬
‫כמות הלחץ הגדולה ביותר‬ ‫שיכולה להיות על צוות.‬
‫הם עוברים כעת למצב עם החלונות כלפי מעלה.‬
‫- הנמכה ממונעת – 14,000 מ' -‬
‫עלינו להיות מוכנים לפני שנתחיל.‬
‫בדיקת מצב לירידה. רטרו.‬ ‫-מוכן!‬
‫FIDO.‬ ‫-מוכן.‬
‫בקרה.‬ ‫-מוכן.‬
‫טלקום.‬ ‫-מוכן.‬
‫GNC.‬ ‫-מוכן.‬
‫איקום.‬ ‫-מוכן.‬
‫יש לך אישור להמשיך בהנמכה.‬ ‫-זה נראה טוב.‬
‫זה ציון דרך חשוב נוסף.‬
‫גובה, 12,192 מטר.‬
‫מופיעה אצלי אזעקת תוכנית. אזעקת 1202.‬
‫רות. 1202. קיבלנו.‬ ‫קבל אישור על האזעקה הזו.‬
‫מתקרב לדלתא-H.‬ ‫-בקרת טיסה, יש לנו מהירות.‬
‫מה האזעקה הזאת, וואלי?‬
‫זה מצב שהם מוכנים לו, כנראה איזה…‬
‫תפקוד.‬
‫זה מופיע במחשבים.‬ ‫-דלתא, אתה נראה כשורה עכשיו.‬
‫טוב, לפחות זה יותר כיף מהסימולטור.‬
‫טוב. רות.‬
‫הם יכולים לבטל את הנחיתה בשלב הזה.‬
‫נשארו דקות ספורות.‬
‫המהירות כעת היא 232 מטר לשנייה.‬
‫עדיין יש לנו הנחיית מכ"ם לנחיתה. בסדר.‬
‫יורדים במהירות.‬
‫232 מטר לשנייה. בדרך למטה.‬
‫גובה, 1,280.‬
‫יש לך אישור לנחיתה, נשר.‬
‫רות.‬
‫914 מטר.‬
‫אנחנו מוכנים. 610 מטר, 47 מעלות.‬
‫רות, נשר. נראה טוב. יש אישור.‬
‫גובה, 488.‬
‫427.‬
‫אתה נראה טוב.‬
‫הם רואים טוב את אתר הנחיתה עכשיו.‬
‫זה הרגע הקריטי. הם הולכים לרחף.‬
‫הם הולכים לקבל את ההחלטה.‬
‫229 מטר.‬
‫הכול נראה טוב.‬
‫164 מטר.‬
‫כל הנתונים מגיעים יפה.‬ ‫-30 מטר. נחיתה ב-6.‬
‫מכתש גדול. סלעי מאוד.‬
‫ובכן…‬
‫נראה שתצטרך להשתלט ולהנחית אותה בעצמך.‬
‫שישים שניות.‬ ‫-שישים שניות.‬
‫אורות.‬
‫למטה שתיים וחצי. קדימה.‬
‫12 מטר.‬
‫מתאסף אבק.‬
‫תשעה מטרים.‬
‫צל גדול.‬
‫נראה טוב, חבר'ה. למטה חצי.‬
‫זווית קדימה.‬
‫לא שטוח?‬ ‫-לא שטוח.‬
‫יש פחות מ-20 שניות של דלק.‬
‫קדימה. נסחף ימינה.‬
‫נורת מגע.‬
‫המנוע הופסק.‬
‫זרוע מנוע כבויה.‬
‫-הגענו.‬
‫4-13 הגיע.‬
‫אדם על הירח!‬
‫נשר, אנחנו שומעים. נחתת?‬
‫יוסטון, בסיס השלווה כאן.‬
‫הנשר נחת.‬
‫רות, שלווה. אנו שומעים אותך על הקרקע.‬
‫יש כאן חבר'ה שעומדים להתעלף.‬
‫אנחנו נושמים שוב. תודה רבה.‬
‫בחיי!‬
‫-אנחנו נהיה עסוקים לדקה.‬
‫איזה יופי.‬
‫הו, בחיי.‬
‫היינו אי שם למעלה באסטרו ווי‬ ‫כשהבשורות הגיעו אלינו.‬
‫הם נחתו!‬ ‫-הם על הירח!‬
‫מגניב, בנאדם! הם עשו את זה!‬
‫כן, הם כן!‬
‫הם עשו את זה!‬
‫הם נחתו על הירח!‬ ‫-כן, הם הצליחו!‬
‫הם היו על הירח,‬ ‫אבל אף אחד לא היה בטוח מתי הם יצעדו עליו,‬
‫אז פשוט נשארנו בקרבת מקום,‬
‫דבוקים למסך.‬
‫הטיימס אתמול פרסם מאמר מערכת‬ ‫שאמר שמר ניקסון ניסה להשתמש ב…‬
‫זה אבד בהיסטוריה, אבל בזמנו,‬ ‫להרבה אנשים הייתה בעיה גדולה‬
‫עם ההוצאות הכרוכות במסע לירח.‬
‫הדברים האחרים שיכולנו לעשות עם הכסף,‬ ‫ומה שזה ייצג.‬
‫…יותר כמו ספרד במאה ה-15.‬ ‫אנחנו מגלים עולם חדש.‬
‫אבל אני רוצה לדעת אם אנחנו‬ ‫כבר עורכים אינקוויזיציה בווייטנאם,‬
‫בשם הדת הגדולה של אנטי-קומוניזם…‬
‫מה לעזאזל היא עושה בטלוויזיה, דווקא היום?‬
‫מי הזמין אותה?‬
‫הטלפונים בטח מצלצלים ללא הפסקה ב-CBS.‬
‫היא נראית לי מגניבה.‬
‫אהבתי את השיער שלה.‬
‫אזור קייפ קנדי מוקף בעוני רב.‬
‫במרכז יוסטון,‬
‫פחות מ-4% מהעובדים הם שחורים…‬
‫זה נכון, אבא?‬
‫כמה ילדים שחורים יש בכיתה שלך, גרג?‬ ‫אחד? כמובן שזה נכון.‬
‫…זה די מטריד.‬
‫מתי הם הולכים ללכת על הירח?‬ ‫-כן. למה הם מחכים?‬
‫…ככל שזה נוגע למדע.‬
‫כסף שהם בזבזו, מבחינתי, על להגיע לירח‬
‫היה יכול לשמש להאכיל אנשים שחורים עניים‬
‫בהארלם ובכל מיני מקומות ברחבי הארץ.‬
‫אז עזבו את הירח.‬ ‫בואו נכניס מזומנים להארלם.‬
‫בדיוק.‬
‫כפי שד"ר פיין אמר קודם בטיסת אפולו הקודמת,‬
‫זה היה ניצחון לשמרנים.‬
‫כנראה שזאת סיבה אחת‬ ‫שזה נראה לאנשים טיפה תפל…‬
‫לאחר יום באסטרו וורלד,‬
‫היה קשה להישאר עם עיניים פקוחות‬ ‫בזמן שהסיקור המשיך לקשקש.‬
‫חיכינו המון‬
‫בזמן שהאסטרונאוטים התקשו להתלבש בחליפות‬
‫ותא החללית עבר ויסות לחץ.‬
‫ידעתי איך הם סובלים.‬
‫אבל לא יכולתי שלא לחשוב‬ ‫על כל שנות החלומות והמאמץ‬
‫שהיו במרחק של כמה דקות מלהפוך למציאות.‬
‫היי. הם עומדים לצאת.‬
‫יופי.‬
‫הוא לא רואה לאן הוא הולך.‬ ‫הוא יוצא אחורה מהפתח.‬
‫הוא לא רצה…‬ ‫-אתה בסדר.‬
‫להיתפס על הצד הזה של הפתח.‬
‫חליפה ותרמיל עדינים.‬
‫אוקיי, יוסטון, אני במרפסת.‬
‫רות, ניל.‬
‫יש לנו תמונות על המסך.‬ ‫עוד שלושה צעדים, ואז אחד גדול.‬
‫אוקיי.‬
‫הנה הוא. רגל יורדת מהמדרגות.‬
‫ניל, אנחנו רואים אותך יורד בסולם.‬
‫אני בבסיס הסולם.‬
‫משטחי הרגליים של כלי הנחיתה נכנסו רק‬
‫כמה סנטימטרים,‬
‫למרות שפני השטח נראים‬ ‫כבעלי מרקם גרגרים עדין‬
‫ככל שמתקרבים אליהם. זה כמעט כמו אבקה.‬
‫תראו את התמונות האלו.‬
‫אני הולך לרדת מהרכב עכשיו.‬
‫ארמסטרונג נמצא על הירח. ניל ארמסטרונג.‬
‫הנה הוא.‬
‫האמריקאי בן ה-38 עומד על פני הירח.‬
‫כן, אדוני.‬
‫זהו צעד קטן לאדם,‬
‫צעד גדול לאנושות.‬
‫פני השטח הם עדינים ואבקתיים.‬
‫אני יכול להרים אותם בעדינות עם הבוהן.‬
‫הם נדבקים בשכבות דקות‬
‫כמו אבקת פחם ל…‬
‫לסוליה ולצידי המגפיים שלי.‬
‫טביעות הרגליים שלי וסימני סוליית המגף‬
‫בחלקיקים העדינים כמו חול.‬
‫היי, תראו את הקפיצות.‬
‫מוכנים שאצא?‬
‫תראו כמה שהוא נינוח.‬
‫כן.‬
‫בחיי, זה נראה כיף, נכון?‬ ‫-טוב. זהו.‬
‫אתה מוכן?‬
‫נוף יפהפה.‬ ‫-האין זה משהו?‬
‫מראה מרהיב.‬
‫שממה מרהיבה.‬
‫אנחנו יכולים פחות או יותר לראות‬ ‫את טביעות הרגליים שהאדם מותיר בירח.‬
‫ללא כל אטמוספירה שם,‬ ‫ללא רוח או גשם שישחקו אותן,‬
‫הן עשויות להישאר שם למשך זמן רב למדי.‬
‫יוסטון, קולומביה באנטנה העליונה. עבור.‬
‫רות. הפעילות החוץ-רכבית מתקדמת יפה.‬ ‫הם מציבים כרגע את הדגל.‬
‫הם העמידו את הדגל‬ ‫וניתן לראות את הכוכבים והפסים.‬
‫רואים את הכוכבים והפסים על פני הירח.‬
‫זה יפהפה. פשוט יפהפה.‬
‫מה שנקרא קפיצת קנגורו.‬
‫הם מתחילים להשתובב שם.‬
‫בסיס השלווה, כאן יוסטון.‬
‫נוכל לראות את שניכם במצלמה, בבקשה?‬
‫נשיא ארצות הברית‬
‫רוצה לומר לכם כמה מילים. עבור.‬
‫יהיה לנו לכבוד.‬
‫אני מדבר איתכם בטלפון‬ ‫מהחדר הסגלגל בבית הלבן,‬
‫וזאת בהחלט חייבת להיות‬
‫שיחת הטלפון ההיסטורית ביותר שאי פעם בוצעה.‬
‫אני פשוט לא יכול לומר לכם‬ ‫כמה כולנו גאים במה שעשיתם.‬
‫אין ספק שזה היום הגאה ביותר בחיינו.‬
‫בזכות מה שעשיתם,‬
‫השמיים הפכו לחלק מעולמו של האדם.‬
‫והעובדה שאתם מדברים איתנו מים השלווה,‬
‫מעוררת בנו השראה להכפיל את מאמצינו‬ ‫להביא שלום ושלווה לעולם.‬
‫במשך רגע אחד יקר מפז‬
‫בכל היסטוריית האדם,‬
‫כל האנשים בעולם הזה נהיים כאחד.‬
‫כאחד בגאוותם במה שעשיתם,‬
‫וכאחד בתפילותינו שתחזרו בשלום לכדור הארץ.‬
‫אוקיי. לילה טוב.‬
‫לילה טוב, מותק.‬
‫תודה, אדוני הנשיא.‬
‫לילה טוב בנות.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫לילה טוב, מתוקות.‬
‫לילה טוב. נתראה בבוקר.‬ ‫-…לא עומדות שם שימפנזות…‬
‫נראה לי שגם אני אלך לישון.‬ ‫-בסדר.‬
‫סטיבן?‬ ‫-היי.‬
‫איזה יום ראינו…‬
‫תן לו ללכת לישון.‬ ‫-אני עייף.‬
‫…יום שכמותו לא ראה האדם מעולם.‬
‫יום שהתרחש ממש מול עינינו‬
‫הודות לנס שלשמחתנו הגיע‬
‫יחד עם חקר החלל של האדם – טלוויזיה.‬
‫ראינו את האנשים מגלים את הירח‬ ‫בתמונות מרהיבות.‬
‫בהתחשב שהן הגיעו ממרחק של 400,000 ק"מ‬
‫על פני הירח,‬
‫האדם נחת שם,‬ ‫והאדם לקח את צעדיו הראשונים שם.‬
‫אני תוהה, אריק סוורייד,‬
‫מה עוד אפשר להוסיף לזה.‬
‫איכשהו, הם מצאו שם יופי משונה‬
‫שהם כנראה לעולם לא יוכלו לתאר לנו.‬
‫זה גם אולי לא יופי‬ ‫שניתן להעביר למתבוננים עתידיים.‬
‫ובכן, מזה אלפי שנים,‬ ‫חלומו של האדם היה ללכת על הירח.‬
‫עכשיו, אחרי שראינו את זה קורה,‬ ‫עם הידע שזה קרה,‬
‫זה עדיין נראה כמו חלום.‬
‫וכנראה שזה אכן חלום שהתגשם.‬
‫גרג.‬ ‫-מה?‬
‫לך לישון.‬
‫לילה טוב.‬
‫וואו.‬
‫כל הכבוד. עשית את זה.‬
‫טוב, כולנו עשינו את זה.‬
‫יפה מצידך להגיד את זה.‬
‫סטן היה ער כשהוא עשה את הצעדים הראשונים?‬
‫אני לא יודעת. הם היו עייפים.‬ ‫אסטרו וורלד התיש אותם.‬
‫אני רק רוצה שהוא יוכל לספר לנכדים שלו‬
‫שהוא ראה את הצעדים הראשונים על הירח.‬
‫טוב, אתה יודע איך הזיכרון עובד.‬
‫גם אם הוא ישן,‬ ‫הוא יחשוב שהוא ראה את הכול.‬
‫- יותר מ-400,000 אנשים‬ ‫עבדו על תוכנית החלל אפולו -‬
‫- יותר מ-600 מיליון איש מסביב לעולם -‬
‫- צפו בהליכה הראשונה על הירח בטלוויזיה -‬
‫- משנת 1969 ועד 1972,‬ ‫שנים עשר אנשים (וילד אחד) הלכו על הירח -‬
‫- אף אחד לא חזר לשם… -‬
‫- בינתיים -‬
‫תרגום כתוביות: דניאל מוריס‬